Управління персоналом автотранспортних підприємств в умовах кризових трансформацій - Власенко, Дмитро Олександрович (Здобутки економіки: перспективи та інновації, 2025)
У статті ґрунтовно досліджено багатоаспектний та комплексний вплив кризових явищ, що визначають сучасну соціально-економічну реальність України. Зокрема, аналізуються наслідки пандемії COVID-19 та, що є найбільш критичним, повномасштабної військової агресії на життєздатність та ефективність системи управління людськими ресурсами (HRM) в критично важливій для економіки та логістики автотранспортній галузі. Проведений аналіз виявив низку ключових системних проблем, які чинять безпосередній тиск на діяльність автотранспортних підприємств. Першою і найбільш гострою проблемою є критичний дефіцит кваліфікованих кадрів. Цей дефіцит має подвійну природу: він спровокований як значною мобілізацією чоловічого населення до лав Збройних Сил України, так і суттєвою міграцією працездатних громадян за кордон. Результатом цього є не лише зниження операційної потужності підприємств, а й зростання навантаження на наявних працівників. Другою, але не менш загрозливою проблемою є глибоке психосоціальне виснаження працівників галузі. Тривалий стрес, пов’язаний із постійною загрозою безпеці, втомою та зростанням робочих обов’язків, створює пряму загрозу операційній безпеці. Помилки, спричинені перевтомою та емоційним вигоранням, можуть мати критичні наслідки в галузі, де безпека є пріоритетом. У дослідженні детально розглянуто першопричини кадрового голоду. Це не лише наслідок війни, але й проекція глобальних демографічних тенденцій (старіння населення, зниження народжуваності) та специфічних українських викликів (недооцінка робочих професій, відтік молоді). На основі ретельного порівняльного аналізу вітчизняного та міжнародного досвіду управління персоналом в умовах криз, у статті запропоновано інтегровану стратегічну рамку для адаптації та реформування HRM-практик. Ключовими напрямками цієї рамки є: необхідність переходу від реактивних до проективних моделей управління, диверсифікація кадрового резерву, інституціоналізація комплексних програм психосоціальної підтримки. Це означає зміну фокусу з "гасіння пожеж" на завчасне планування ризиків та стратегічне моделювання кадрової потреби. Обґрунтовується важливість активного залучення жінок на традиційно чоловічі позиції та молоді через програми стажування та професійно-технічної підготовки. Такі програми мають стати не разовою акцією, а постійним інструментом кадрової безпеки та утримання персоналу, оскільки вирішення психологічних проблем безпосередньо впливає на продуктивність та лояльність. Стаття пропонує не лише діагностику критичного стану автотранспортної галузі, але й надає конкретні, системні рекомендації для забезпечення її стійкості та подальшого розвитку в умовах тривалої кризи.