Здобутки економіки: перспективи та інновації
Від цифрових алгоритмів до людських рішень: нові підходи до управління в епоху ШІ та криз
Актуальність дослідження зумовлено стрімким упровадженням ШІ в управлінські системи, що в умовах криз і війни супроводжується зростанням алгоритмічної раціональності та одночасним зниженням ролі людського чинника у прийнятті рішень. За таких умов актуалізуються ризики дегуманізації управління, ослаблення довіри до управлінських інституцій і втрати соціальної легітимності управлінських рішень, особливо у сферах із високою соціальною та моральною чутливістю.Метою статті є наукове визначення та обґрунтування меж автоматизації управлінських рішень із використанням ШІ в умовах криз і війни шляхом аналізу ролі ЕІ керівника у забезпеченні їх якості, соціальної прийнятності та гуманістичної спрямованості.Методи дослідження ґрунтуються на застосуванні системного та структурно-функціонального аналізу управлінських процесів у цифровому середовищі, логіко-аналітичного узагальнення сучасних наукових підходів до використання ШІ в управлінні, порівняльного аналізу алгоритмічних і людських компонентів прийняття рішень, а також концептуального моделювання меж делегування управлінських функцій алгоритмічним інструментам.Результати дослідження. Досліджено особливості функціонування ШІ в управлінських системах за умов кризової та воєнної невизначеності та встановлено, що його застосування обмежується формалізованими моделями й не забезпечує адекватного врахування соціально-психологічних і моральних чинників. Виявлено, що ЕІ керівника виступає ключовим ресурсом формування обґрунтованих, відповідальних і соціально легітимних управлінських рішень. Доведено доцільність гібридних управлінських моделей, у яких ШІ використовується як інструмент аналітичної підтримки, а ЕІ забезпечує інтерпретацію, відповідальність і етичне обґрунтування управлінських дій.Висновки. Узагальнено, що некритична автоматизація управлінських рішень із використанням ШІ в умовах криз і війни створює системні ризики дегуманізації управління, зниження довіри та втрати соціальної легітимності. Обґрунтовано необхідність чіткого розмежування алгоритмічних і людських управлінських функцій із збереженням визначальної ролі ЕІ керівника.Перспективи подальших досліджень пов’язані з емпіричним оцінюванням впливу ЕІ на результативність ШІ-підсилених управлінських рішень, розробленням людиноцентричних моделей цифрового управління та вивченням ролі ЕІ у кризових і соціально чутливих управлінських ситуаціях.
Авторське право (c) 2026 Марія Кімсанівна Весоловська, Вероніка Ярославівна Карковська https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Використання великих даних у прогнозуванні економічних ризиків
Актуальність дослідження зумовлена зростанням рівня економічної невизначеності, посиленням нестабільності фінансових ринків, прискоренням цифровізації економічних процесів та необхідністю підвищення ефективності прогнозування економічних ризиків в умовах динамічних змін глобального економічного середовища. Традиційні підходи до аналізу ризиків дедалі частіше виявляються недостатньо адаптивними до швидкого оновлення інформаційних потоків, що актуалізує потребу у використанні Big Data як інструменту комплексної цифрової аналітики. Особливого значення набуває здатність Big Data забезпечувати оперативне виявлення ризикових тенденцій, інтеграцію різнорідних даних та підтримку обґрунтованих управлінських рішень. Метою дослідження є аналіз особливостей використання Big Data у прогнозуванні економічних ризиків та обґрунтування напрямів підвищення ефективності аналітичного забезпечення управління в умовах цифровізації економіки. Методи. У процесі дослідження використано методи узагальнення, систематизації, порівняльного аналізу, структурно-функціонального підходу та аналітичного моделювання для оцінювання функціональних можливостей Big Data у системі прогнозування економічних ризиків. Результати. Досліджено сутнісні характеристики прогнозування економічних ризиків та функціональні можливості Big Data у системі аналітичного забезпечення управління ризиками. Виявлено вплив Big Data на підвищення точності, оперативності та адаптивності прогнозних моделей у сучасному економічному середовищі. Обґрунтовано методичні підходи до інтеграції інструментів Big Data у процеси аналізу та прогнозування економічних ризиків. Встановлено, що використання Big Data забезпечує більш комплексне виявлення ризикових тенденцій, сприяє оперативному реагуванню на кризові фактори та підвищує результативність превентивного управління економічними ризиками. Водночас виявлено ключові проблеми використання Big Data, серед яких домінують залежність прогнозних результатів від якості даних, складність інтеграції інформаційних потоків, недостатня прозорість самонавчальних алгоритмів та ризики інформаційного перевантаження. Висновки. Доведено доцільність впровадження інтегрованих аналітичних систем, адаптивних моделей прогнозування та систем раннього виявлення ризиків. Практичне значення отриманих результатів полягає у можливості використання запропонованих підходів для вдосконалення систем економічного аналізу та підвищення ефективності управлінських рішень. Перспективи подальших досліджень пов’язані з розвитком адаптивних цифрових моделей прогнозування та удосконаленням механізмів інтеграції Big Data у системи економічної безпеки.
Авторське право (c) 2026 Тетяна Анатоліївна Гуцул, Олексій Олегович Громика, Юрій Олексійович Костенко https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Модель прогнозування податкових ризиків на основі поєднання методів наближення та моделей теорії диференціальних ігор
Актуальність дослідження зумовлена трансформацією сучасної системи податкового адміністрування, посиленням цифрового контролю, автоматизацією процедур податкового моніторингу та впровадженням ризикоорієнтованого підходу у діяльність контролюючих органів. Метою дослідження є обґрунтування математичного підходу до прогнозування податкових ризиків підприємства на основі поєднання інтерполяційних аналогів операторів, породжених рядами Фур’є, та моделей теорії диференціальних ігор для формалізації взаємозалежних податкових часових рядів. Методологічною основою дослідження стали методи математичного моделювання, аналізу часових рядів, інтерполяційні та апроксимаційні методи, інтерполяційні аналоги операторів Абеля–Пуассона, а також підходи теорії диференціальних ігор для опису взаємного впливу податкових індикаторів у динаміці. У процесі дослідження податкове навантаження, податковий борг, податкові коригування, штрафні санкції та ліквідність підприємства розглянуто як систему взаємопов’язаних часових рядів, що формують ризиковий профіль платника податків. У результаті дослідження запропоновано адаптивну математичну модель прогнозування податкових ризиків, яка забезпечує можливість одночасного аналізу та ітеративного прогнозування кількох взаємопов’язаних податкових індикаторів. Обґрунтовано доцільність використання інтерполяційних аналогів операторів, породжених рядами Фур’є, для врахування циклічності та сезонності податкових процесів, а моделей теорії диференціальних ігор – для опису динамічної взаємозалежності податкових показників. Встановлено, що перехід від неперервної до дискретної форми моделі дозволяє адаптувати її до реальних умов функціонування системи податкового комплаєнсу, у межах якої фінансова та податкова інформація формується у конкретні звітні періоди. Практична цінність отриманих результатів полягає у можливості використання запропонованої моделі у системах податкового комплаєнсу, цифрової податкової аналітики, ERP-системах та бухгалтерських інформаційних платформах підприємств.
Авторське право (c) 2026 Ольга Василівна Лега, Андрій Валентинович Макарчук, Ігор Олександрович Сіренко, Софія Олександрівна Кухарук https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Формування механізму адаптації підприємства в умовах поведінкової економіки
У статті розглянуто теоретико-методичні засади формування механізму адаптації підприємства в умовах поведінкової економіки, яка розкриває сутність економічної поведінки не лише як раціональної, а й емоційно-когнітивної та означає, що адаптивність підприємства і від мотивації персоналу, корпоративної культури, лідерства тощо. Обґрунтовано, що ефективна адаптація підприємств до динамічного ринкового середовища потребує врахування поведінкових чинників, які впливають на процеси прийняття управлінських рішень. Визначено ключові напрями розвитку механізму адаптації: аналітична діагностика поведінкових бар’єрів, проєктування архітектури вибору, стимулювання навчання персоналу та зворотного зв’язку, створення експериментального середовища для тестування управлінських гіпотез. Розкрито сутність поведінкових бар’єрів, що перешкоджають гнучкому реагуванню підприємства на зовнішні зміни, та визначено інструменти їх подолання через формування когнітивно-орієнтованих систем управління. Особлива увага приділена концепції «архітектури вибору» як засобу ненасильницького коригування управлінської поведінки персоналу, а також механізмам зворотного зв’язку, які забезпечують накопичення досвіду, організаційне навчання та посилення внутрішньої мотивації. Обґрунтовано доцільність створення експериментальних лабораторій прийняття рішень, у яких можливе тестування управлінських гіпотез на основі поведінкових експериментів і аналізу даних. Запропоновано практичні заходи щодо інтеграції поведінкової аналітики в систему стратегічного управління, розроблення адаптивних програм навчання персоналу та впровадження цифрових інструментів для відстеження поведінкових патернів. Результати дослідження мають прикладне значення для підвищення гнучкості, інноваційності та стійкості підприємств у сучасній економіці.
Авторське право (c) 2026 Віта Віталіївна Бугайчук, Інна Францівна Грабчук, Вікторія Василівна Шиманська, Тетяна Василівна Момонт https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Чинники, що впливають на ринкову вартість акцій міжнародних корпорацій
Стаття присвячена дослідженню та систематизації чинників, які впливають на очікування інвесторів та , в кінцевому рахунку, на ціни акцій міжнародних корпорацій на світових ринках. Це дозволяє сформувати інформаційне та практичне підґрунтя для розроблення державної та корпоративної політик, реалізація яких забезпечить стабільне країн, корпорацій та світової економіки у цілому. Були вирішені наступні завдання: визначено рівні формування чинників, які впливають на ціни акцій; встановлено коло чинників, які перебувають поза будь-яким впливом держави або корпорації, та чинників, на які вони впливати можуть; систематизація напрямів впливу на такі чинники з метою забезпечення стабільного розвитку економіки країни та корпорацій. Методологічною основою дослідження є системно-структурний аналіз. Методами дослідження є критичний огляд наукової літератури, порівняння показників діяльності провідних міжнародних корпорацій, узагальнення, логіка аналізу та синтезу. В результаті проведених досліджень з’ясовано, що найбільші міжнародні корпорації сьогодні присутні у всіх стратегічних галузях, які визначають майбутній розвиток світової економіки на майбутнє: інформаційні технології та штучний інтелект, нафта і газ, роздрібна торгівля, фінанси і фармацевтика. Це змушує уряди країн переглянути свої політики відносно участі в своїх економках міжнародних корпорацій. В той же час, крім створення сприятливих передумов для приходу міжнародних корпорацій, слід розробляти та впроваджувати політики попередження зловживань у сфері праці, екології, нераціонального використання національних природних копалин тощо. Надання підтримки міжнародним корпораціям з боку урядів країн у цілому дає позитивні сигнали для інвесторів щодо очікуваної макростабільності і зменшує ризики стресів та криз на фінансових ринках, що зміцнює позиції акцій міжнародних корпорацій на фінансових ринках. Велике значення на очікування інвесторів щодо майбутніх прибутків та ризиків має стратегія внутрішнього та зовнішнього розвитку міжнародної компанії. Комплексне врахування корпораціями чинників, що можуть вплинути на ціну акції через схвалення будь якого рішення, дозволяє виявити та мінімізувати імовірні ризики негативного впливу на ціни акцій. Отже, сьогодні добробут світової економіки, економіки окремих країн та міжнародних корпорацій є тісно пов’язаними, впливають одна на одне і потребують взаємної підтримки. Проведення виваженої політики урядами країн, керівництвом міжнародних корпорацій, зокрема щодо запровадження діяльності, спрямованої на досягнення цілей сталого розвитку, дозволить вирішити стратегічні питання розвитку та захистити інтереси інвесторів.
Авторське право (c) 2026 Наталія Миколаївна Бондар, Людмила Степанівна Козак, Ганна Григорівна Гайдай, Олена Степанівна Левіщенко https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Селективний підхід до регулювання трансформації волонтерства у соціальне підприємництво
Мета. Обґрунтувати селективний підхід до регулювання трансформації волонтерства у соціальне підприємництво та розробити інструментарій сегментації волонтерських ініціатив для диференційованої підтримки їхнього переходу до підприємницьких моделей діяльності в умовах повномасштабної військової агресії росії проти України. Методи. Систематизація та порівняльний аналіз для узагальнення теоретичних підходів до трансформації волонтерства та готовності неприбуткових організацій до масштабування; матричний метод для побудови інструменту сегментації волонтерських ініціатив за двома осями — траєкторія трансформації та рівень готовності; експертне оцінювання для пріоритизації сегментів за каскадним потенціалом, ресурсоємністю та імовірністю успіху. Методологічну основу становить концепція селективного регулювання товарних ринків, адаптована до специфіки волонтерського сектору. Результати. Сформульовано п’ять принципів селективного регулювання — адресність, пропорційність, стадійність, контекстуальність, каскадність; розроблено систему критеріїв оцінювання готовності за п’ятьма вимірами (організаційна зрілість, фінансова спроможність, компетентнісний потенціал, ринкова орієнтованість, ціннісна сумісність), операціоналізованими через десять індикаторів із трибальною шкалою (загальний бал від 10 до 30); побудовано матрицю сегментації 3×3, що поєднує три траєкторії трансформації (виробничу, сервісну, гібридну) з трьома рівнями готовності й описує дев’ять типових сегментів; сформовано диференційований набір інструментів підтримки для кожного сегмента; побудовано інтегровану модель селективного регулювання зі зворотним зв’язком та каскадним ефектом. Висновки. Наукова новизна визначається тим, що вперше запропоновано цілісну модель селективного регулювання, яка адресує не волонтерство і не підприємництво окремо, а саме перехідний стан між ними в умовах воєнного часу. Практичне значення стосується органів державної влади (обґрунтування диференційованого підходу замість універсальних програм), волонтерських організацій (інструмент самодіагностики готовності до переходу) та інституцій підтримки і донорів (рамка формування адресних програм за сегментами).
Авторське право (c) 2026 Галина Степанівна Лопушняк, Христина Сергіївна Столярук https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Державна політика стимулювання конкурентоспроможності економіки
Метою статті є розкриття новітніх тенденцій формування державної політики стимулювання конкурентоспроможності економіки в умовах глобальної нестабільності. Методологічну основу дослідження становлять системний та структурно-динамічний підходи до аналізу державної політики стимулювання конкурентоспроможності економіки. Використані методи статистичного аналізу, порівняння та узагальнення. У статті здійснений аналіз концептуально-методологічних засад державної політики стимулювання конкурентоспроможності економіки. Обґрунтована роль державної політики у контексті глобалізаційних детермінант розвитку світового господарства. Виявлене значення державної політики у поступальному розвиткові національного господарства. Визначені основні чинники, які обумовлюють розвиток світової економіки за сучасних умов. Встановлено, що динаміка поступу економічних систем базується на формуванні системних факторів, які визначаються глобалізаційним виміром. З’ясовано, що розвиток світової економіки у ХХІ ст. відбувається на тлі цілої низки ризиків та невідомих раніше глобальних аспектів, які чинять вплив на національні економіки. Доведено, що динамічний та поступальний розвиток національної економіки неможливий без здійснення виваженої політики стимулювання конкурентоспроможності. Визначено, що надання необхідного імпульсу господарській динаміці повинне здійснюватися на збалансованому використанні внутрішнього підприємницько-ринкового потенціалу національного господарства та активної державної політики. Державні регулятори покликані орієнтуватися на дотримання макроекономічних балансів, визначення пріоритетних видів діяльності та галузей економіки, обмеження масштабів депресивних виробництв, забезпечення сприятливих умов для залучення інвестицій, стимулювання техніко-технологічної модернізації, стимулювання розбудови надійного інституційного середовища у системі чинників стійкого розвитку, підтримання та впровадження новітніх технологій, реалізація комплексної державної політики, що спрямовані на протидію деструктивним тенденціям. Встановлено, що виважена та обґрунтована державна політика покликана сприяє глибинній трансформації національної економіки на засадах високотехнологічного розвитку, що є одним із засадничих чинників виходу на траєкторію стійкого зростання. Обґрунтовано, що динамічний розвиток конкурентоспроможності національної економіки дозволяє отримати додатковий ефект від залучення всіх чинників розвитку.
Авторське право (c) 2026 Марина Володимирівна Штань https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Цифровізація ризик-менеджменту постачальників як інструмент зміцнення економічної резильєнтності підприємств
Сучасні умови діяльності підприємств відзначаються зростанням невизначеності та ускладненням ланцюгів постачання, що підвищує значення ефективного управління ризиками постачальників із використанням цифрових технологій. Мета. Дослідити роль цифровізації ризик-менеджменту постачальників як інструменту підвищення економічної резильєнтності підприємств в умовах нестабільного зовнішнього середовища, порушення логістичних зв’язків і зростання невизначеності. Методи. У процесі дослідження використано системний підхід для узагальнення взаємозв’язків між ризик-менеджментом постачальників та економічною резильєнтністю, структурно-логічний аналіз для виокремлення цифрових інструментів управління ризиками, порівняльний аналіз для узагальнення підходів до трактування резильєнтності та цифровізації, а також абстрактно-логічний метод для формування висновків щодо впливу цифрових технологій на стійкість підприємств. Результати. Систематизовано основні цифрові інструменти ризик-менеджменту постачальників, зокрема інтеграційні (ERP, SCM), аналітичні (data analytics, BI, AI) та технології моніторингу (IoT, RFID). Встановлено, що їх застосування забезпечує перехід від реактивного до проактивного управління ризиками, підвищує оперативність і якість управлінських рішень, зменшує інформаційну асиметрію та сприяє зниженню операційних ризиків. Показано, що економічна резильєнтність підприємства є комплексною характеристикою, яка поєднує стійкість, адаптивність і здатність до відновлення. Обґрунтовано зв’язок між цифровізацією ризик-менеджменту постачальників і посиленням здатності підприємств діяти в умовах кризових явищ. Висновки. Цифровізація ризик-менеджменту постачальників є важливим чинником формування економічної резильєнтності підприємств. Її впровадження підвищує прозорість ланцюгів постачання, оптимізує витрати, знижує рівень ризиків і підсилює адаптивність підприємств. Подальші дослідження доцільно зосередити на розробленні методичних підходів до оцінювання ефективності цифрових інструментів і моделюванні рівня цифрової зрілості систем управління ризиками постачальників.
Авторське право (c) 2026 Ніна Іванівна Цегельник https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Монетизація інтелектуального капіталу в розподілених організаційних структурах гіг-економіки
Актуальність дослідження зумовлена активним розвитком гіг-економіки, поширенням платформених моделей зайнятості та трансформацією механізмів створення економічної вартості в умовах цифровізації економічних процесів. У сучасному цифровому середовищі інтелектуальний капітал дедалі більше виступає ключовим ресурсом забезпечення конкурентоспроможності, інноваційної активності та економічної стійкості розподілених організаційних структур. Водночас децентралізований характер взаємодії, нестабільність платформених моделей праці та алгоритмізація управлінських процесів ускладнюють ефективне оцінювання, управління й монетизацію інтелектуального капіталу, що актуалізує необхідність розроблення нових теоретико-прикладних підходів до його економічної капіталізації. Метою дослідження є обґрунтування теоретико-прикладних засад забезпечення ефективної монетизації інтелектуального капіталу в умовах функціонування розподілених організаційних структур гіг-економіки. Методи. У процесі дослідження використано методи узагальнення, систематизації, структурно-функціонального аналізу, порівняльного підходу, аналітичного моделювання та логічного узагальнення для дослідження особливостей формування, оцінювання й монетизації інтелектуального капіталу у платформених моделях економічної взаємодії. Результати. Досліджено сутнісні характеристики інтелектуального капіталу у розподілених структурах гіг-економіки та визначено специфіку його формування в умовах цифрової координації праці. Виявлено вплив цифрових платформ, мережевої взаємодії та гнучких моделей зайнятості на процеси створення й монетизації інтелектуального капіталу. Обґрунтовано методичні підходи до оцінювання ефективності використання інтелектуального ресурсу з урахуванням економічних, поведінкових і цифрових параметрів професійної діяльності. Доведено, що ефективність монетизації інтелектуального капіталу дедалі більше залежить від цифрової адаптивності, мережевої інтеграції, репутаційної стійкості та здатності учасників платформеного середовища швидко реагувати на зміни ринкового попиту. Водночас виявлено ключові проблеми, серед яких домінують складність оцінювання нематеріальних активів, залежність виконавців від алгоритмізованих механізмів платформ, нестабільність проєктної зайнятості та недостатній рівень правового захисту інтелектуальної праці. У висновках доведено доцільність впровадження прозорих систем цифрового оцінювання професійної ефективності, механізмів управління знаннями та інтегрованих інструментів аналітики інтелектуального капіталу у платформених структурах. Практичне значення результатів полягає у можливості використання запропонованих підходів для підвищення ефективності управління інтелектуальними ресурсами та забезпечення стійкої монетизації професійних компетентностей у цифровому середовищі. Перспективи подальших досліджень пов’язані з розвитком адаптивних моделей оцінювання інтелектуального капіталу, удосконаленням механізмів правового регулювання платформеної зайнятості та дослідженням впливу штучного інтелекту на трансформацію процесів цифрової монетизації інтелектуальної праці.
Авторське право (c) 2026 Олексій Федорович Чернов, Олеся Олександрівна Самко, Юрій Вікторович Овсюченко https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Розвиток міжнародних інтеграційних процесів на інноваційній основі
Актуальність дослідження зумовлена посиленням глобальної економічної нестабільності, прискоренням цифровізації світового господарства, зростанням ролі інноваційних технологій та необхідністю підвищення ефективності міжнародної економічної взаємодії в умовах структурних трансформацій світової економіки. Метою дослідження є обґрунтування стратегічних напрямів розвитку міжнародних інтеграційних процесів на інноваційній основі для посилення конкурентних позицій національних економік в умовах глобальних трансформацій. Методи. У процесі дослідження використано методи узагальнення, систематизації, порівняльного аналізу, структурно-функціонального підходу, кореляційного аналізу, кластеризації, сценарного моделювання та логіко-аналітичного моделювання для оцінювання особливостей розвитку міжнародної інтеграції в інноваційно орієнтованому економічному середовищі. Результати. Досліджено сутнісні характеристики міжнародних інтеграційних процесів у контексті інноваційного розвитку світової економіки. Проаналізовано динаміку високотехнологічної торгівлі, витрат на R&D, цифрової трансформації та інноваційної активності в Європейському Союзі й Україні. Проведений кореляційний аналіз підтвердив, що найбільший вплив на розвиток міжнародної інноваційної інтеграції мають високотехнологічна торгівля, рівень цифрової трансформації та обсяги фінансування R&D. На основі кластерного аналізу виявлено нерівномірність міжнародної інноваційної інтеграції та диференціацію держав за рівнем технологічної й цифрової спроможності. Обґрунтовано сценарії розвитку міжнародних інтеграційних процесів України та Європейського Союзу на інноваційній основі у 2026–2030 рр. Встановлено, що ключовими проблемами розвитку міжнародної інтеграції залишаються нерівномірність технологічного розвитку держав, недостатня гармонізація регуляторного середовища, ризики цифрової залежності, кіберзагрози та низький рівень комерціалізації наукових розробок. Висновки.Доведено доцільність розвитку міжнародних інноваційних платформ, спільних програм у сфері Research and Development (R&D), цифрової інфраструктури співпраці та міжнародних технологічних кластерів як основи посилення міжнародної інтеграційної взаємодії. Практичне значення отриманих результатів полягає у можливості використання запропонованих підходів для підвищення ефективності міжнародної економічної співпраці, технологічної модернізації економіки та посилення інтеграції України до європейського інноваційного простору. Перспективи подальших досліджень пов’язані з розробленням адаптивних моделей міжнародної інноваційної інтеграції, удосконаленням механізмів цифрової координації міжнародного партнерства та оцінюванням впливу технологій ШІ на трансформацію глобальних економічних процесів.
Авторське право (c) 2026 Корнелій-Дмитро Миколайович Попович https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Релокація бізнесу як чинник трансформації просторового розвитку регіонів України
Визначено, що переміщення підприємств із територій активних бойових дій до відносно безпечних регіонів стало важливим механізмом адаптації економіки та суттєво вплинуло на просторовий розвиток регіонів України і зміну економічної географії держави. Метою дослідження є визначення особливостей релокації бізнесу в Україні та оцінювання її впливу на формування нової конфігурації просторового розвитку регіонів. У дослідженні використано методи системного аналізу, порівняльного та статистичного оцінювання, а інформаційною базою стали дані Міністерства економіки України, OpenDataBot, Світового банку та сучасні наукові публікації. У результаті дослідження встановлено, що релокація бізнесу в Україні має переважно безпековий характер і суттєво відрізняється від класичних моделей економічної релокації. Обґрунтовано, що найбільша концентрація релокованих підприємств сформувалася у західних та окремих центральних регіонах України, які стали новими центрами економічної активності та просторового розвитку регіонів. Визначено, що релокація спричинила перерозподіл виробничого, фінансового та трудового потенціалу між регіонами, активізувала розвиток транспортно-логістичної інфраструктури та сприяла формуванню нових виробничих кластерів, що безпосередньо вплинуло на трансформацію просторового розвитку регіонів України. Доведено, що релокаційні процеси мають суперечливий вплив на просторовий розвиток регіонів України. Позитивний ефект проявився у збереженні підприємницької активності, підтриманні зайнятості населення та формуванні нових центрів економічного зростання і просторової концентрації бізнесу. Водночас концентрація бізнесу у безпечніших регіонах посилила міжрегіональні диспропорції, поглибила територіальну асиметрію просторового розвитку регіонів та спричинила економічне ослаблення прифронтових і деокупованих територій. У результаті дослідження встановлено, що релокація бізнесу стала важливим чинником трансформації просторового розвитку регіонів України, вплинувши на зміну економічної географії держави, формування нових центрів економічної активності та посилення міжрегіональних диспропорцій і територіальної асиметрії розвитку.
Авторське право (c) 2026 Юлія Анатоліївна Романовська https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Формування системи динамічного ціноутворення у роздрібній торгівлі на основі цифрових технологій
Актуальність дослідження зумовлена активною цифровізацією роздрібної торгівлі, розвитком e-commerce, посиленням конкурентного тиску та високою волатильністю споживчих цін, що формує потребу у використанні адаптивних систем ціноутворення, здатних функціонувати в режимі реального часу. За таких умов підприємства роздрібної торгівлі потребують інтеграції цифрових платформ, автоматизації процесів ціноутворення та використання інструментів аналітики даних для підвищення ефективності управління продажами і прибутковістю. Метою статті є формування комплексної системи динамічного ціноутворення в роздрібній торгівлі на основі цифрових технологій та інструментів автоматизації із виокремленням архітектури системи, інформаційних потоків, алгоритму рішень щодо ціноутворення й етапів упровадження на підприємствах торгівлі. Методичну основу дослідження становлять методи структурного аналізу, системного підходу, порівняння, узагальнення, графічного моделювання й аналітичної обробки статистичних даних. У процесі дослідження проведено аналіз цифрових платформ, моделей на основі штучного інтелекту, великих даних, прогнозної аналітики та систем ціноутворення в цифровому ритейлі. У статті розглянуто тенденції розвитку електронної комерції і цифровізації роздрібної торгівлі України, проаналізовано динаміку споживчих цін та чинники, що впливають на волатильність ринку. Сформовано архітектуру системи динамічного ціноутворення в цифровому ритейлі з виокремленням взаємозв’язків між підсистемами закупівель, продажів, маркетингу, логістики й аналітики. Запропоновано алгоритм формування динамічного ціноутворення на основі циклічної обробки даних, прогнозування попиту, автоматичного оновлення цін і моніторингу ключових індикаторів ефективності. Також систематизовано етапи впровадження системи динамічного ціноутворення на підприємствах торгівлі з урахуванням інтеграції ERP-, CRM-, POS-систем, моделей штучного інтелекту та централізації даних. Практична цінність результатів полягає в можливості використання запропонованого підходу підприємствами роздрібної торгівлі для автоматизації процесів ціноутворення, підвищення адаптивності цінової політики й оптимізації управління прибутковістю в умовах цифрового ритейлу.
Авторське право (c) 2026 Роман Петрович Прохорук https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Економіко-правові засади формування резильєнтності національної економіки
У статті досліджено економіко-правові засади формування резильєнтності національної економіки. Узагальнено наукові підходи до визначення економічної резильєнтності як багаторівневої економічної категорії та проаналізовано динаміку макроекономічних показників та правових норм України як індикаторів стійкості економічної системи. В результаті обґрунтувано механізм взаємодії зазначених механізмів як основу забезпечення макроекономічної стабільності та структурного відновлення економіки України. Мета. Метою дослідження є теоретико-аналітичне обґрунтування економіко-правових засад формування резильєнтності національної економіки та визначення ключових інструментів державного регулювання, що забезпечують макроекономічну стійкість і здатність економічної системи до адаптації в умовах дестабілізаційних впливів. Методи. У процесі дослідження використано системний підхід, який дозволив розглянути резильєнтність як багаторівневу категорію. Застосовано методи порівняльного та структурного аналізу для узагальнення наукових підходів до трактування економічної стійкості та індуктивно-дедуктивний метод для виявлення взаємозв’язків між макроекономічними індикаторами, інституційним середовищем та нормативно-правовим регулюванням. Аналітичний підхід використано для оцінювання динаміки макроекономічних показників. Результати. У ході дослідження встановлено, що економічна резильєнтність формується як результат взаємодії трьох взаємопов’язаних механізмів державної політики – макроекономічної стабілізації, фінансово-кредитного забезпечення та нормативно-правового регулювання. Зокрема, фіскальні інструменти забезпечують бюджетну збалансованість, фінансово-кредитні механізми сприяють ліквідності та інвестиційній підтримці, правове регулювання формує інституційну основу розвитку економіки. Узагальнено, що синергія зазначених інструментів формує мультиплікативний ефект, який проявляється у підвищенні стійкості макроекономічної системи та підтримці структурного відновлення економіки. Висновки. Обґрунтовано, що економіко-правові засади забезпечення національної економічної резильєнтності є інтегрованою характеристикою національної економіки, яка забезпечується узгодженим функціонуванням економічних та інституційно-правових механізмів. Її формування залежить від ефективності державної політики, рівня інституційної спроможності та стабільності нормативно-правового середовища. Синергія фіскальних, фінансових і правових інструментів формує основу для макроекономічної стабільності та підвищення адаптивного потенціалу економічної системи.
Авторське право (c) 2026 Микола Сергійович Мельниченко, Ірина Станіславівна Любчак https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Методологічні засади формування загальнодержавної системи управління ризиками ЗЕД України
Мета. Основною метою цієї статті є обґрунтування теоретичних і практичних засад для побудови нової, більш дієвої системи управління ризиками зовнішньоекономічної діяльності (ЗЕД) в Україні. При цьому особлива увага звертається на регіональну специфіку. Завдання полягає у тому, щоб знайти механізми, які дозволять не тільки зменшити поточні збитки від економічної нестабільності, але й оптимізувати роботу Одеського портового кластера, адже він залишається головним експортним вікном нашої держави. Методи. У процесі написання роботи використовувався системно-структурний аналіз (щоб оцінити стан інституційного середовища). Також залучалися методи економіко-статистичного моделювання для підрахунку реальних фінансових втрат підприємств через простої та демередж. Порівняльний аналіз застосовувався для оцінки логістичних маршрутів Великої Одеси. Результати. Здійснений аналіз засвідчив, що в умовах тривалої турбулентності старі способи митного та логістичного контролю остаточно вичерпали себе. Встановлено, що сьогодні ризик виникнення масштабних логістичних збоїв доходить до 85%. Через це українські експортери кожного місяця недоотримують понад 5 мільярдів гривень оборотних коштів. Спираючись на реальну ситуацію в портах Одеси, ми пропонуємо власну модель управління ЗЕД. Ця модель працює на випередження і включає три базові елементи: максимальну оцифровку митних процедур, використання інструментів предиктивної аналітики для розрахунку загроз та справедливий розподіл збитків від форс-мажорів між державою і підприємцями. Зроблено висновок, що триматися за старі регуляторні норми в поточних реаліях просто недоцільно. Висновки. Доведено, що Україні життєво необхідно створити так званий «Національний хаб ризиків ЗЕД». Це має бути єдина інтегрована платформа, де спільно працюватимуть митниця, прикордонна служба та адміністрація портів. На практиці такий крок дозволить нарешті повноцінно імплементувати європейські регламенти NCTS. Більше того, час на проходження митних формальностей скоротиться приблизно на 30–50%, що обов'язково дасть позитивний поштовх для суміжних галузей нашої економіки.
Авторське право (c) 2026 Максим Олександрович Максименко https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Інвестиційне забезпечення розвитку економіки Західного регіону України в контексті сталого розвитку
Актуальність дослідження зумовлена необхідністю активізації інвестиційного забезпечення розвитку економіки Західного регіону України в умовах воєнних викликів, структурної трансформації національної економіки та реалізації принципів сталого розвитку. В умовах релокації підприємств, зміни логістичних потоків та зростання ролі регіональної економіки особливого значення набуває формування ефективних механізмів залучення та використання інвестиційних ресурсів. Метою дослідження є обґрунтування напрямів інвестиційного забезпечення розвитку економіки Західного регіону України в контексті сталого розвитку. Методичну основу дослідження становлять загальнонаукові та спеціальні методи економічного аналізу, зокрема системний підхід, економіко-статистичний аналіз, метод порівняння, графічний та табличний методи, а також метод узагальнення. Інформаційною базою дослідження стали офіційні статистичні дані Державної служби статистики України, нормативно-правові акти та наукові праці вітчизняних учених з проблематики інвестиційного розвитку регіонів. У результаті дослідження проаналізовано динаміку капітальних інвестицій у Волинській, Львівській, Івано-Франківській, Рівненській, Закарпатській, Тернопільській та Чернівецькій областях упродовж 2015-2024 років. Встановлено, що найбільший обсяг інвестицій зосереджений у Львівській області, що пов’язано з розвитком транспортно-логістичної інфраструктури, IT-сектору та індустріальних парків. Визначено, що Західний регіон України в умовах війни посилив роль стратегічного логістичного та інвестиційного центру держави завдяки релокації бізнесу та близькості до кордонів Європейського Союзу. Отримані результати підтверджують доцільність використання комплексного підходу до формування регіональної інвестиційної політики з метою забезпечення сталого економічного розвитку Західного регіону України.
Авторське право (c) 2026 Олександр Михайлович Шубалий, Лілія Миколаївна Туревич https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Економічне зростання та декаплінг: досвід ЄС
Актуальність теми зумовлена необхідністю пошуку ефективних моделей забезпечення економічного розвитку без посилення екологічного навантаження в умовах глобальних кліматичних викликів, енергетичної нестабільності та переходу до низьковуглецевої економіки. Встановлено, що концепція декаплінгу в сучасній економічній політиці ЄС поступово трансформується з екологічного підходу у комплексний механізм структурної модернізації, технологічного оновлення та підвищення конкурентоспроможності економіки. Метою статті є дослідження взаємозв’язку економічного зростання та процесів декаплінгу в країнах ЄС, а також обґрунтування практичних механізмів забезпечення сталого розвитку в умовах екологічної трансформації економіки. Методи. У процесі дослідження використано методи теоретичного узагальнення, структурного аналізу, порівняльного аналізу, статистичного оцінювання, методологію P. Tapio та графічну інтерпретацію економічних і екологічних показників. Результати. Досліджено ключові напрями реалізації декаплінгу в країнах ЄС, серед яких визначено розвиток відновлюваної енергетики, модернізацію промислового виробництва, поширення принципів циркулярної економіки, цифровізацію виробничих процесів та стимулювання «зеленої» зайнятості. Встановлено, що екологічна та енергетична політика ЄС суттєво впливає на структурну перебудову економіки та сприяє формуванню секторів із високою доданою вартістю та низькою ресурсомісткістю. На основі методології P. Tapio доведено, що в країнах ЄС сформувався абсолютний декаплінг (Strong Decoupling), за якого економічне зростання супроводжується стійким скороченням викидів парникових газів. Проведене порівняння з Україною показало, що скорочення викидів після 2022 року значною мірою обумовлене наслідками російської агресії проти України, руйнуванням виробничих потужностей та спадом економічної активності, що не дозволяє розглядати наявну динаміку як повноцінний абсолютний декаплінг. Водночас встановлено, що забезпечення ефективного декаплінгу супроводжується високою вартістю технологічної модернізації, нерівномірністю економічного розвитку країн ЄС, залежністю від критичної сировини та складністю координації екологічної політики. На основі аналізу статистичних даних доведено, що навіть повномасштабна військова агресія Росії проти України не стала перешкодою для збереження тенденцій декаплінгу в Європейському Союзі, що свідчить про високу стійкість сформованої моделі низьковуглецевого економічного розвитку та ефективність інституційних механізмів екологічної трансформації. Висновки. Обґрунтовано доцільність адаптації європейського досвіду декаплінгу до умов економічного розвитку України через модернізацію енергоємних галузей, розвиток відновлюваної енергетики, впровадження енергоефективних технологій, принципів циркулярної економіки та інструментів зеленої трансформації. Встановлено, що досягнення ефективного декаплінгу в Україні потребує не лише скорочення викидів, а й забезпечення економічного зростання на основі структурної модернізації та технологічного оновлення виробництва. Перспективи подальших досліджень пов’язані з аналізом впливу післявоєнного відновлення України на процеси декаплінгу та оцінюванням ефективності зеленої модернізації національної економіки. Однією з причин відмінностей у характері декаплінгу між Європейським Союзом та Україною є різний рівень розвитку інституційних механізмів вуглецевого регулювання. У ЄС система торгівлі викидами (EU ETS) функціонує з 2005 року та забезпечує довгострокові економічні стимули для декарбонізації промисловості й енергетики через механізм вуглецевого ціноутворення. Натомість в Україні інструменти вуглецевого регулювання тривалий час мали переважно фіскальний характер і лише останніми роками, значною мірою під впливом європейської інтеграції та механізму CBAM, розпочалося формування комплексної системи моніторингу, звітності та верифікації викидів і підготовка до запровадження національної системи торгівлі викидами. Це свідчить про наявність інституційного відставання у сфері вуглецевого ціноутворення, що є одним із чинників відсутності в Україні абсолютного декаплінгу та переходу до моделі сталого низьковуглецевого економічного розвитку.
Авторське право (c) 2026 Ольга Юріївна Євстігнєєва https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Цифрова трансформація фінансового планування через інтеграцію сценарного аналізу та кастомізованих KPI у хмарних аналітичних платформах
У сучасних умовах цифрової трансформації економіки відбувається кардинальна перебудова підходів до фінансового планування, що зумовлена зростанням ролі аналітики даних, хмарних технологій та систем підтримки прийняття рішень (СППР). Традиційні системи фінансового моніторингу втрачають ефективність у контексті високої ринкової невизначеності, що актуалізує потребу переходу до предиктивних аналітичних платформ, здатних забезпечувати сценарне моделювання та багатофакторне прогнозування соціально-економічних процесів. Метою дослідження є обґрунтування теоретико-методологічних засад інтеграції сценарного аналізу та кастомізованих KPI у хмарні аналітичні платформи та розроблення підходів до підвищення ефективності СППР для фінансового планування та оцінювання соціально-економічних процесів у секторі малого та середнього бізнесу. Методологічну основу становлять системний підхід, методи факторного моделювання, сценарного аналізу, а також інструменти бізнес-аналітики та концепції побудови СППР. Застосовано підхід зваженої агрегації чинників впливу з поділом на внутрішні та зовнішні детермінанти, що дозволяє здійснювати кількісне оцінювання змін ключових показників ефективності. У результаті дослідження встановлено наявність функціонального розриву між Enterprise FP&A-платформами та спрощеними SaaS-дашбордами, що обмежує доступ малого та середнього бізнесу до інструментів сценарного аналізу та факторного прогнозування. Розроблено факторну математичну модель прогнозування KPI на основі зваженої суми спрямованих чинників впливу, яка забезпечує можливість інтерпретації причинно-наслідковихзв’язків у соціально-економічних системах. Модель реалізовано та верифіковано в межах прототипу хмарної SaaS-платформи Perfomia, що поєднує сценарне моделювання, кастомізацію KPI та аналітику в режимі реального часу. Доведено, що інтеграція СППР, сценарного аналізу та хмарних технологій формує новий підхід до предиктивного управління та оцінювання соціально-економічних процесів, забезпечуючи підвищення обґрунтованості управлінських рішень, прозорість аналітики та адаптивність фінансового планування в умовах цифрової економіки.
Авторське право (c) 2026 Ірина Богданівна Шевчук, Богдан Ярославович Депутат, Діана Віталіївна Країло https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Удосконалення управління логістичною діяльністю підприємства в умовах цифровізації
Актуальність дослідження зумовлена зростанням ролі логістики в забезпеченні ефективного функціонування підприємств в умовах цифровізації економіки, високої динамічності ринкового середовища, посилення конкуренції та трансформації ланцюгів постачання. Сучасні підприємства функціонують в умовах постійних змін, що супроводжуються необхідністю оперативного реагування на ринкові виклики, оптимізації витрат, удосконалення управлінських процесів та впровадження цифрових технологій у логістичну діяльність. Особливої актуальності зазначені питання набувають в умовах воєнних ризиків, порушення транспортно-логістичних маршрутів та нестабільності зовнішнього середовища, що обумовлює необхідність підвищення адаптивності та ефективності систем управління логістичними підприємствами. Метою статті є дослідження теоретичних і практичних аспектів управління логістичною діяльністю підприємства та обґрунтування напрямів її вдосконалення в умовах цифровізації. У процесі дослідження використано загальнонаукові та спеціальні методи, зокрема методи аналізу і синтезу, узагальнення, системного підходу, порівняльного аналізу, економічного аналізу, графічного представлення результатів. У статті узагальнено сучасні наукові підходи до визначення сутності логістичного управління та досліджено особливості функціонування логістичних підприємств у сучасних умовах господарювання. Проведено аналіз логістичної діяльності підприємства та здійснено оцінювання системи управління логістичними операціями. Встановлено, що ефективність логістичного управління значною мірою залежить від рівня координації матеріальних, інформаційних і фінансових потоків, використання сучасних цифрових інструментів та інтеграції логістичних процесів. За результатами дослідження визначено основні проблеми управління логістичною діяльністю підприємства та обґрунтовано напрями їх вирішення. Запропоновано заходи щодо вдосконалення системи управління логістичною діяльністю, оптимізації логістичних процесів, підвищення ефективності використання ресурсів підприємства та посилення цифровізації управлінських процесів. Реалізація запропонованих заходів сприятиме підвищенню ефективності діяльності підприємства, зміцненню його конкурентних позицій та забезпеченню стійкого розвитку в умовах сучасного ринкового середовища.
Авторське право (c) 2026 Світлана Володимирівна Ковальчук, Андрій Валерійович Корюгін https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Державна політика залучення інвестицій у розвиток індустріальних парків в контексті структурної модернізації економіки України
Метою статті є дослідження державної політики залучення інвестицій у розвиток індустріальних парків України та визначенні їхньої ролі у процесах структурної модернізації та післявоєнного відновлення національної економіки. У процесі дослідження використано такі загальнонаукові та спеціальні методи: аналіз та синтез – для узагальнення наукових підходів до становлення індустріальних парків; порівняльний аналіз – для висвітлення міжнародного досвіду механізмів державного стимулювання розвитку індустріальних парків; статистичний аналіз – для оцінки сучасного стану функціонування індустріальних парків; системний підхід – для оцінки ефективності механізмів державної підтримки індустріальних парків в Україні у 2022-2026 роки; логічного узагальнення – для формулювання пропозицій щодо вдосконалення державної політики залучення інвестицій у розвиток індустріальних парків. Результати. Встановлено, що процес інституціоналізації індустріальних парків розпочався в Україні у 2006 року, проте до 2022 року їхній розвиток характеризувався стагнацією. Активізація в сфері індустріальних парків відбулася після запровадження у 2022 році низки податкових і митних стимулів, ухвалення у 2023 р. Стратегії розвитку індустріальних парків до 2030 року та прийняття прогами державного стимулювання їх створення та функціонування індустріальних парків. Проаналізовано механізми державної підтримки розвитку індустріальних парків в Чехії, Польщі, Південній Кореї та в Україні. Зроблено висновок, що запроваджені державою податкові стимули та фінансова підтримка сприяли зростанню кількості індустріальних парків в у 2023-2025 рр., однак їхній вплив на структурну модернізацію національної економіки залишається обмеженим, оскільки більше половини залучених інвестицій спрямовується у низько- та середньотехнологічні сектори., що створює ризики нівелювання потенціалу індустріальних парків у формуванні прогресивної секторальної структури економіки України. Запропоновано запровадження системи критеріїв для диференціації індустріальних парків за рівнями відповідно до стратегічних пріоритетів економічного розвитку, а також застосування гнучкого підходу до визначення пільг із урахуванням регіональних особливостей та наслідків воєнних дій.
Авторське право (c) 2026 Ольга Миколаївна Соколова, Юлія Миколаївна Жукова https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Platform business models in digital entrepreneurship: integration of business consulting, exchange technologies, and data analytics
The article reveals the essence of the platform economy, digital entrepreneurship, electronic markets, data-driven business models, and the digital transformation of enterprises. It demonstrates that a platform model creates value not only through the sale of goods or services but primarily through organizing interaction among several groups of participants, generating network effects, accumulating data, and transforming this data into analytical, consulting, and infrastructural resources. The study demonstrates that the integration of business consulting, exchange technologies, and data analytics forms a new logic of digital entrepreneurship in which consulting performs the function of strategic design and transformation support, exchange technologies provide a model of a mature digital infrastructure for electronic markets, and data analytics becomes the basic mechanism for value- -creation, scaling, and monetization. It is demonstrated that platformization transforms traditional business models by shifting the emphasis from ownership of physical assets to the management of digital infrastructure, interaction interfaces, access rules, data flows, and service ecosystems. The article identifies the main advantages of platform models, including scalability, lower transaction costs, service personalization, flexible monetization, and the integration of analytics into managerial decision-making, and also outlines the major risks associated with the concentration of market power, unequal access to digital resources, dependence on platform operators, and data asymmetry. The study proposes a holistic understanding of the platform business model as a multi-level system combining market coordination, analytics, consulting, digital infrastructure, and new monetization mechanisms in digital entrepreneurship. The scientific novelty lies in conceptualizing business consulting, exchange technologies, and data analytics not as parallel digitalization trends but as structurally interdependent components of a unified platform value creation model. The practical value of the research lies in the possibility of applying its findings to the development and improvement of enterprise platform business models, the design of digital transformation strategies, the creation of data-driven services, and the consulting support of firms integrating into electronic markets and digital ecosystems.
Авторське право (c) 2026 Inna Sytnyk, Oleksandr Bosenko, Tatiana Shved https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Взаємозв’язок соціальної безпеки людини та держави в умовах повномасштабної війни в Україні
Метою статті є наукове обґрунтування взаємозв’язку соціальної безпеки людини та держави в умовах повномасштабної війни в Україні. Методи. Використано системний і структурно-функціональний методи, завдяки яким виявлено ключові закономірності взаємозв’язків між соціальною безпекою людини та держави. За допомогою методів аналізу та синтезу узагальнено наукові підходи до обґрунтування фундаментальних положень забезпечення соціальної безпеки відповідно до характеру потреб людини та держави. Методи порівняльного аналізу та систематизації дали змогу ідентифікувати і зіставити вплив різних типів воєнних загроз на соціальну безпеку людини та держави. Результати. Доведено, що соціальна безпека людини та держави формують єдину взаємопов’язану систему, у межах якої рівень особистої захищеності впливає на стабільність суспільних процесів, а ефективність державної соціальної політики визначає здатність населення до адаптації в умовах воєнного стану. Узагальнено основні воєнні загрози (повномасштабна збройна агресія та бойові дії, системні атаки на об’єкти критичної інфраструктури, пошкодження та руйнування соціальної інфраструктури, масові міграційні та демографічні втрати, макроекономічна дестабілізація та зростання інфляції, втрата зайнятості та зниження добробуту населення, психологічна та соціальна дестабілізація суспільства, гібридні інформаційні впливи та кібератаки) та їхні наслідки на забезпеченість соціальної безпеки людини і держави. Обґрунтовано кумулятивний ефект екзистенційних викликів на кожному з рівнів соціальної безпеки та їхній взаємний негативний вплив на соціальну систему. Висновки. Встановлено, що в умовах повномасштабної війни соціальна безпека людини виступає не лише об’єктом державної соціальної політики, а й ключовим інструментом зміцнення соціальної безпеки держави. Необхідність комплексного та системного підходу до оновлення системи державного регулювання соціальної сфери обумовлена значною кількістю та активним зростанням екзистенційних викликів, безпековий характер яких визначає потребу в перегляді цілей і завдань соціальних інститутів.
Авторське право (c) 2026 Руслан Любомирович Лупак https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Зростання ролі штучного інтелекту у бізнес-плануванні в умовах цифровізації економіки
Встановлено, що застосування штучного інтелекту (ШІ) у бізнес-плануванні є одним з найефективніших способів забезпечення зростання продуктивності підприємницької діяльності в умовах цифровізації економіки. Технології ШІ кардинально трансформують традиційні підходи до бізнес-планування, бізнес-аналізу і проєктної діяльності. Завдяки технологіям ШІ підприємства мають можливість аналізувати великі обсяги даних для виявлення ідей, що впливають на стратегічний вибір; автоматизація знижує витрати та підвищує ефективність у таких сферах, як виробництво, логістика та обслуговування клієнтів. Сьогодні все більше підприємств використовують технології ШІ в процесах прийняття управлінських рішень з метою збільшення норми прибутку та досягнення конкурентних переваг. Було показано, що ШІ здатний генерувати оптимальні варіанти бізнес-плану в умовах зростаючої економічної нестабільності. Генеративний ШІ, який здатний адаптуватися до конкретних потреб підприємств та розробляти інноваційні рішення, а також створювати унікальні алгоритми на основі аналізу даних, має особливе значення в сучасних кризових умовах. Провідні корпорації світу (Amazon, Netflix, Google, Tesla, IBM Watsonтощо) все частіше використовують технології ШІ у своїй діяльності. В Україні ШІ найактивніше впроваджується в торгівлі, маркетингу та PR, фінансовому секторі, освіті та сфері послуг. Серед найуспішніших проектів застосування штучного інтелекту в бізнес-діяльності в Україні є Grammarly; Rozetka; Genesis; SoftServe. Поєднуючи передові технології штучного інтелекту та методи бізнес-аналітики, особи, які приймають рішення, можуть діяти швидше та зменшувати ризики. Однак для ефективного та безпечного застосування технологій штучного інтелекту необхідно знати про можливі етичні, регуляторні та технічні проблеми, що виникають внаслідок погано контрольованого використання штучного інтелекту. Щоб запобігти або усунути недоліки використання штучного інтелекту в бізнес-плануванні, бізнес-аналізі та проектній діяльності, необхідно інвестувати в належне навчання та освіту, впроваджувати надійні заходи щодо конфіденційності та безпеки даних, а також сприяти розвитку культури етичного використання штучного інтелекту. В цій площині були сформовані практичні рекомендації ефективної інтеграції ШІ у бізнес-планування.
Авторське право (c) 2026 Тетяна Володимирівна Обелець https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Цифрові детермінанти розвитку конкуренції в сучасній економіці: макроекономічний аспект
Мета статті полягає в обґрунтуванні ролі цифрових детермінант у трансформації конкурентного середовища та формуванні конкурентоспроможності національної економіки в умовах цифровізації, платформізації та зростання значення даних як стратегічного ресурсу. Актуальність дослідження зумовлена тим, що цифрові технології змінюють не лише інструменти економічної діяльності, а й саму логіку конкурентної взаємодії між суб’єктами ринку, посилюючи роль інновацій, цифрової інфраструктури, людського капіталу, алгоритмів, платформ і здатності економіки інтегруватися у глобальні цифрові ланцюги створення вартості. Методи дослідження охоплюють системний підхід, методи теоретичного узагальнення, порівняльного аналізу, структурно-логічної систематизації та макроекономічної оцінки ролі цифрового сектору в розвитку конкурентоспроможності економіки України. Результати дослідження свідчать, що цифрові детермінанти мають подвійний вплив на конкуренцію. З одного боку, вони сприяють зниженню трансакційних витрат, розширенню доступу до ринків, підвищенню продуктивності, розвитку інновацій та прискоренню обміну інформацією. З іншого боку, цифровізація може посилювати ринкову концентрацію, формувати залежність бізнесу від великих цифрових платформ і створювати нові джерела ринкової влади, пов’язані з контролем над даними, алгоритмами, мережевими ефектами та цифровою інфраструктурою. Практична частина статті зосереджена на макроекономічній оцінці значення телекомунікаційних, комп’ютерних та інформаційних послуг для конкурентоспроможності України. Обґрунтовано, що український ІТ-сектор, попри воєнні ризики та макроекономічну нестабільність, зберігає стратегічне значення як джерело експорту послуг із високою доданою вартістю, валютних надходжень, розвитку людського капіталу та інтеграції України у світову цифрову економіку. Наукова новизна дослідження полягає в авторській систематизації цифрових детермінант конкуренції та розкритті їхнього впливу на конкурентоспроможність економіки через поєднання технологічного, інституційного, інфраструктурного та макроекономічного вимірів. Висновки підтверджують, що цифровізація є не лише чинником підвищення ефективності, а й джерелом нових конкурентних асиметрій, що потребують адаптації державної політики, розвитку цифрової інфраструктури, підтримки інноваційного підприємництва, захисту конкуренції на цифрових ринках і посилення цифрових компетентностей.
Авторське право (c) 2026 Олександр Вадимович Солодкий https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Національний зовнішньоекономічний потенціал: структура та синергія
Підвищення ефективності національного зовнішньоекономічного потенціалу (НЗЕП) України є необхідною умовою та дієвим фактором ресурсного забезпечення успішного розв’язання складних соціально-економічних та політичних проблем воєнного часу та періоду післявоєнного відновлення та розвитку. Науковою базою державних програм з оптимізації НЗЕП є системний теоретичний аналіз його сутності, структури, факторів ефективності та заходів її підвищення. У сучасний період основна увага дослідників НЗЕП спрямована на його аналіз на рівнях певних суб’єктів зовнішньоекономічної діяльності: підприємств окремих галузей економіки; регіонів країни; учасників міжрегіональних економічних зв’язків. Аналізуються потенціали певних видів зовнішньоекономічної діяльності, зокрема експортно-імпортний потенціали підприємств; секторів економіки країн; міжнародного співробітництва. Але, економічна категорія «національний зовнішньоекономічний потенціал» ще не є дієвим інструментарієм сучасних економічних досліджень зовнішньоекономічної діяльності. Не систематизовано теоретичні основи визначення сутності та структури НЗЕП, його синергії та факторів досягнення позитивного синергетичного ефекту у зовнішньоекономічній діяльності. Метою статті є обґрунтування на основі системно-синергетичного підходу сутності, поліструктурності та синергії національного зовнішньоекономічного потенціалу. НЗЕП як соціально-економічна система – це структурована сукупність можливостей та ресурсів, ефективне використання яких забезпечує досягнення цілей зовнішньоекономічної діяльності країни; як економічна категорія – це система соціально-економічних, організаційно-господарських та техніко-технологічних відносин, пов’язаних з забезпеченням ресурсної та результативної синергії функціонування та розвитку зовнішньоекономічного сектору економіки для досягнення максимально можливих результатів соціально-економічного розвитку. Ефективність НЗЕП базується на позитивному синергетичному ефекті його функціонування як цілісної соціально-економічної системи. Його ресурсна оптимізація та структурні трансформації є важливим напрямом підвищення ефективності зовнішньоекономічної діяльності.
Авторське право (c) 2026 Ольга Віталіївна Ярмак https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Особливості наукових досліджень: від класичного детермінізму до синергетичних моделей
У статті здійснено глибокий теоретико-методологічний аналіз еволюції підходів до організації наукових досліджень. Розглядається процес формування дослідницьких компетентностей здобувачів вищої освіти як послідовне гносеологічне дослідження – від базового етапу опанування понятійно-термінологічного апарату до побудови складних міждисциплінарних синергетичних моделей. Обґрунтовано, що початковий етап входження в науку, пов’язаний із вивченням термінів, класифікацій та нормативних вимог, безпосередньо корелює з парадигмою класичного детермінізму. Цей підхід, заснований на жорсткій причинно-наслідковій зумовленості, лінійності та редукціонізмі, є фундаментальним для дисципліни мислення, але виявляє обмеженість під час аналізу динамічних об’єктів. Показано еволюційний перехід до некласичного етапу, який легітимізував фактор випадковості та ймовірнісно-статистичні методи. Особливу увагу приділено впровадженню постнекласичної парадигми та синергетичної методології як найвищого рівня методологічної зрілості сучасного науковця. Розглянуто дидактичну цінність інтеграції в дослідницьку практику таких синергетичних концептів, як нелінійність, мікрофлуктуації, точки біфуркації, атрактори та динамічний хаос. Продемонстровано, як у межах ймовірнісного детермінізму малі зміни на рівні терміносистеми можуть кардинально перебудувати макроструктуру дослідження. Визначено, що логіка викладання методологічних дисциплін в університеті має відображати історичну трансформацію наукового знання. Це дозволяє сформувати у молодих учених гнучке нелінійне мислення та постнекласичний тип дослідницької культури, що є необхідною умовою для успішного моделювання складних відкритих систем у сучасному динамічному просторі. Обґрунтовано три етапи наукових досліджень та компетентностей здобувачів: нижній (класичний детермінізм – засвоєння терміносистеми та нормативних алгоритмів), середній (некласична наука – легітимізація випадковості та ймовірнісних методів) та найвищий (постнекласична синергетика – формування нелінійного мислення).
Авторське право (c) 2026 Наталія Степанівна Ліба, Оксана Миколаївна Ліба https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Еволюція брендингу в епоху соціальних медіа: вплив контенту на імідж компанії
Актуальність теми дослідження зумовлена стрімким поширенням цифрових платформ, розвитком алгоритмічних систем рекомендацій, зміною поведінки споживачів і зростанням значення контентно орієнтованих комунікацій у сучасному маркетинговому середовищі. Метою статті є проведення аналізу еволюції брендингу в цифровому середовищі, визначення впливу різних типів контенту соціальних медіа на формування іміджу компанії, а також розроблення інтегрованої системи оцінювання ефективності контентної взаємодії бренду з аудиторією. У процесі дослідження використано методи наукового узагальнення, порівняльного аналізу, систематизації, структурно-логічного підходу, контент-аналізу, елементів цифрової аналітики та візуалізації інформації. У статті проаналізовано історичну трансформацію рекламної та контентної комунікації, починаючи від телевізійної реклами до ШІ-орієнтованого брендингу й алгоритмічної цифрової взаємодії. Визначено ключові етапи розвитку брендингу в умовах цифровізації, охарактеризовано вплив коротких відеоформатів, створеного користувачами контенту, просування за участю лідерів думок, інтерактивної комунікації і соціальної комерції на формування цифрового іміджу бренду. Встановлено, що сучасні бренди переходять від моделі масового рекламного впливу до персоналізованої взаємодії зі спільнотами, цифровими платформами й алгоритмічними екосистемами. Результати дослідження показали, що найбільший вплив на рівень цифрової лояльності та репутаційної стійкості бренду мають автентичність контенту, емоційна взаємодія, швидкість реагування бренду та рівень залученості аудиторії. Запропоновано інтегровану систему оцінювання впливу контенту соціальних медіа на імідж бренду, яка охоплює показники довіри до контенту, емоційного сприйняття, вірусного поширення, активності цифрових спільнот, цифрової видимості бренду та репутаційної стійкості. Практична цінність дослідження полягає в можливості використання запропонованих підходів для формування контентної стратегії бренду, оцінювання ефективності цифрових комунікацій, управління цифровою репутацією та підвищення конкурентоспроможності компаній у соціальних медіа.
Авторське право (c) 2026 Міла Вячеславівна Ткачук https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Заходи боротьби з відмиванням коштів та ухиленням від санкцій на ринку нерухомості
Висока вартість, стабільність цін та можливість збереження анонімності зумовили поширення практики використання ринку нерухомості в цілях відмивання коштів та ухилення від санкцій. Засобами зменшення ризиків, які суб’єкти первинного фінансового моніторингу можуть використовувати в своїй діяльності, є використання критеріїв та аналітичних інструментів, заснованих на застосуванні ризик-орієнтованого підходу. Метою статті є виявлення специфічних критеріїв ризиків, які здатні підвищити ефективність систем фінансового моніторингу зобов’язаних установ при обслуговуванні клієнтів у сфері нерухомого майна. Методи. Для ідентифікації та подальшого структурування міжнародних типологічних досліджень та регуляторних настанов були застосовані методи аналізу і синтезу. Оцінку законодавчих вимог в США, країнах Європейського Союзу та Україні, спрямованих на виявлення фактичних бенефіціарних власників нерухомого майна, було здійснено за допомогою методу порівняння. Для стратифікації аналітичних інструментів в межах критеріїв ризику було застосовано метод групування. Для формулювання загальних висновків було використано метод узагальнення. Результати. Ідентифіковано критерії ризиків, які зобов’язані компанії у сфері фінансового моніторингу можуть використовувати при аналізі транзакцій власних клієнтів на ринку нерухомого майна. Сформульовано перелік інструментів фінансового моніторингу, використання яких підвищить ймовірність виявлення незаконних схем з використанням нерухомості, включаючи критерії ризику, пов'язані з ідентифікацією офшорних компаній або трастових структур, санкційними списками або реєстрами кримінальних правопорушень, неринковими умовами кредитування, нетиповим обслуговуванням кредитних зобов'язань, укладанням кількох договорів купівлі-продажу нерухомості з незначними часовими інтервалами, а також завищенням вартості об'єктів нерухомості. Виявлено, що юрисдикції з ефективними системами фінансового моніторингу мають врегульовані процедури ідентифікації кінцевих бенефіціарних власників компаній, які є учасниками договорів купівлі-продажу нерухомості, та вимоги про звітування стосовно підозрілих фінансових операцій до підрозділів фінансової розвідки. Наголошено на фрагментарному характері географічних цільових розпоряджень підрозділу фінансової розвідки США та обмеженнях щодо збору даних, зумовлених наявністю мінімального фінансового порогу та аналізом операцій виключно з юридичними особами.
Авторське право (c) 2026 Галина Олександрівна Кришталь https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Сучасні стратегії сорсингу робочої сили транснаціональних корпорацій та ексклюзія зайнятості
У сучасний період ТНК інтегрують у ланцюги доданої вартості велику частку світових трудових ресурсів та посилюють вплив на рух робочої сили у глобальному економічному просторі. Це актуалізує теоретичні та прикладні дослідження стратегій сорсингу трудових ресурсів ТНК та їх ролі у забезпеченні доступу працівників різних країн до гідних умов праці та її оплати. Сучасні теоретичні та прикладні дослідження діяльності ТНК залишають поза увагою аналіз обмежень глобальної зайнятості, формування яких безпосередньо пов’язано з сорсингом робочої сили ТНК. Метою статті є розкриття взаємозв’язку сорсингу робочої сили ТНК та ексклюзії зайнятості на світовому ринку праці на основі визначення та порівняльного аналізу його основних типів та їх сучасних трансформацій. Сорсинг трудових ресурсів - це система забезпечення глобальних ланцюгів доданої вартості робочою силою, яка відповідає кількісним, якісним, професійним і соціально-культурним критеріям та вимогам ТНК та спрямована на мінімізацію витрат на персонал. Відповідно до характеристик сучасних моделей сорсингу ТНК основними типами забезпечення ТНК трудовими ресурсами є прямий і обернений внутрішній сорсинг – оншоринг та решоринг робочої сили; віддалений і близький ( дружній) глобальний сорсинг робочої сили – офшоринг та ніаршоринг трудових ресурсів. У теперішній час ТНК спираються на «подвійний сорсинг», використовуючи інструменти глобального і внутрішнього сорсингу. Усі типи сорсингу робочої сили характеризуються довготривалими структурними ризиками глобальної занятості, є факторами її ексклюзії, оскільки сприяють формуванню бар’єрів та обмежень доступу працівників країн базування та перебування до робочих місць у підрозділах ТНК. Етичний сорсинг робочої сили ТНК сприяє подоланню ексклюзії та формуванню інклюзивної зайнятості.
Авторське право (c) 2026 Оксана Володимирівна Бервено, Анастасія Олегівна Москвіна, Віталій Юрійович Злобін https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Оцінювання сталого розвитку товарних ринків у виборі векторів результативності повоєнного відновлення України
Мета. Розробити комплексну методику оцінювання сталого розвитку товарних ринків як науково-обґрунтовану основу для вибору пріоритетних векторів результативності повоєнного відновлення економіки України, що інтегрує економічну, соціальну, екологічну та інвестиційну складові з прив'язкою до Цілей сталого розвитку ООН та принципів Європейського Зеленого Курсу. Методи. Систематизація та порівняльний аналіз теоретичних підходів до сталого розвитку та повоєнного відновлення; матричний метод для побудови чотирискладової системи індикаторів; метод Делфі та сценарне моделювання для ідентифікації пріоритетних векторів; SWOT-аналіз; партисипативні методи із залученням стейкхолдерів. Методологічну основу становить синтез концепції циркулярної економіки, принципів Цілей сталого розвитку ООН (особливо ЦСР 6, 7, 8, 12, 15) та Європейського Зеленого Курсу. Результати. Сформульовано п'ять принципів вибору векторів результативності — пріоритетність циркулярних моделей, інтеграція стейкхолдерів, орієнтація на ЦСР ООН, секторна диференціація, баланс глобального і локального; розроблено комплексну систему з 17 індикаторів за чотирма складовими сталого розвитку (економічна — 6, соціальна — 6, екологічна — 8, інвестиційна — 3); побудовано матрицю оцінювання потенціалу 6 секторів економіки (аграрного, переробного, добувного, енергетичного, торговельного, транспортного); ідентифіковано п'ять пріоритетних «зелених» векторів — аграрний (органічна продукція, точне землеробство), енергетичний (біопаливо, водень), переробно-біотехнологічний (біодобавки, циркулярні ланцюги), транспортно-логістичний (євроінтеграція мереж), цифровий (ІТ, фінтех); запропоновано чотириетапну дорожню карту впровадження 2025–2030 рр. Висновки. Наукова новизна полягає у концептуалізації векторів результативності повоєнного відновлення через призму сталого розвитку товарних ринків та авторській системі індикаторів, що інтегрує чотири складові з прив'язкою до конкретних завдань ЦСР ООН. Практичне значення стосується державних регуляторів (Кабінет Міністрів України, Мінекономіки, Мінагрополітики, Мінзахисту довкілля), інституцій підтримки бізнесу (EBA, СУП, Дія.Бізнес), міжнародних донорів (Ukraine Facility, ЄБРР, IFC, USAID).
Авторське право (c) 2026 Оксана Олександрівна Зеркіна, Гліб Юрійович Клементьєв https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Digital platforms and their impact on the competitive environment
The article examines the specific features of digital platform functioning and their impact on the competitive environment in the context of the digital transformation of the economy. It is substantiated that the rapid development of the digital economy has contributed to the emergence of a new type of business entity – digital platforms, which have become key intermediaries between producers, consumers, and service providers. The purpose of the article is to investigate the characteristics of digital platforms and analyze their influence on the competitive environment. The study employs both general scientific and special research methods, including analysis and synthesis, induction and deduction, comparison, generalization, a systems approach, and statistical analysis. The key characteristics of digital platforms include multi-sided market structures, network effects, the use of large-scale data, business model scalability, low marginal costs, and a high degree of user dependence on platform ecosystems. The study identifies the major threats to competition, including increasing market concentration, the use of data as a source of market power, the acquisition of potential competitors, and restrictions on access to digital markets. The necessity of adapting state competition policy instruments to the specific features of the digital economy and strengthening antitrust control over the activities of large digital platforms is substantiated in order to minimize the negative economic consequences arising from the deterioration of the competitive environment. It is concluded that digital platforms are an important driver of innovation and economic efficiency; however, their growing market power creates new challenges for ensuring effective competition. The further development of digital markets requires the improvement of competition regulation mechanisms, the development of new approaches to assessing platform market power, and the formation of a balanced state competition policy aimed at supporting innovation and protecting an effective competitive environment.
Авторське право (c) 2026 Yuliia Yasko https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Обліково-аналітичне забезпечення управління якістю медичних послуг в умовах цифровізації охорони здоров’я
У статті досліджено обліково-аналітичне забезпечення управління якістю медичних послуг в умовах цифровізації охорони здоров’я. Метою статті є обґрунтування методичного підходу до поєднання облікових даних, аналітичних показників і цифрової медичної інформації для підтримки управлінських рішень у закладах охорони здоров’я. Авторський внесок полягає у виокремленні обліково-аналітичного контуру управління якістю медичних послуг, що охоплює облік витрат, результатів діяльності, ресурсного забезпечення, клінічних процесів і показників задоволеності пацієнтів. Наукова новизна полягає в обґрунтуванні методичного підходу до інтеграції облікових, фінансових, медичних і цифрових даних у єдиний обліково-аналітичний контур управління якістю медичних послуг.
Авторське право (c) 2026 Василь Михайлович Головачко, Анастасія Василівна Головачко https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Геополітичні та інституційно-правові фактори функціонування євразійських транспортних коридорів у контексті інтеграційних перспектив України
Метою статті є систематизація факторів функціонування євразіатських транспортних коридорів (далі - ЄТК) на сучасному етапі та оцінка геополітичних, інституційно-правових та безпекових факторів, що впливають на забезпечення перевезень по ЄТК (Транскаспійського коридору, TRACECA, маршрутах в рамках Ініціативи “Пояс і шлях” (Belt and Road Initiative – далі BRI) та оцінка їх впливу на формування інтеграційних перспектив України у межах євразійських транспортно-логістичних систем. У дослідженні використано комплекс загальнонаукових і спеціальних методів, зокрема: системний та структурно-функціональний аналіз – для виявлення взаємозв’язків між ключовими факторами впливу, порівняльний аналіз – для оцінки особливостей функціонування різних транспортних коридорів, інституційний підхід – для дослідження ролі міжнародно-правових угод, а також метод узагальнення – для формування висновків і рекомендацій щодо інтеграції України до ЄТК. Встановлено, що функціонування системи міжнародних транспортних коридорів визначається сукупністю взаємопов’язаних факторів різного рівня взаємодії, серед яких геополітичні, інституційно-правові, економічні, інфраструктурно-технологічні, соціально-екологічні. Водночас на сучасному етапі фактори геополітичної стабільності та інституційно-правові стають ключовими. Показано, що воєнні конфлікти, блокади транспортних шляхів і зростання безпекових ризиків суттєво впливають на стабільність логістичних ланцюгів, спричиняючи зміні маршрутів і збільшенню витрат. Обґрунтовано важливість існування стратегій мінімізації негативної дії факторів, а саме розвитку альтернативних гілок та маршрутів ЄТК як інструменту підвищення стійкості міжнародних перевезень. Визначено, що міжнародні конвенції та угоди у сфері транспорту і митного регулювання формують інституційну основу ефективного функціонування мультимодальних перевезень, знижуючи адміністративні бар’єри та забезпечуючи передбачуваність транзиту. Оцінено інтеграційні перспективи України до зазначених коридорів, зокрема через розвиток інфраструктури, участь у мережі TEN-T та використання альтернативних логістичних маршрутів. Обґрунтовано, що інтеграція України до ЄТК залежить від здатності адаптувати національну транспортну систему до умов підвищених геополітичних ризиків. Ключовими напрямами підвищення транзитної конкурентоспроможності визначено диверсифікацію маршрутів, гармонізацію нормативно-правового забезпечення митних процедур за міжнародними стандартами та посилення безпеки транспортної інфраструктури. Реалізація зазначених заходів сприятиме формуванню стійкої транспортно-логістичної системи та зміцненню позицій України як транзитної держави у напрямку Європа–Азія.
Авторське право (c) 2026 Олена Ігорівна Никифорук, Ольга Миколаївна Стасюк, Лариса Юріївна Чмирьова, Наталя Олександрівна Федяй https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Глобальні тренди міжнародної економічної політики та їх вплив на управління проєктами
Глибокі трансформації міжнародної економічної політики відбуваються під впливом діджиталізації, геополітичної нестабільності та зростання ролі сталого розвитку. Ці процеси суттєво змінюють умови реалізації міжнародних проєктів. У таких умовах виникає об’єктивна потреба в адаптації підходів до проєктного менеджменту з урахуванням глобальних економічних трендів. Метою статті є всебічний огляд глобальних тенденцій міжнародної господарської політики та визначення їхнього впливу на зміну методів управління проєктами з подальшим обґрунтуванням практичних напрямів стосовно зростання ефективності проєктного управління в умовах глобального середовища. Методи. У дослідженні використано сукупність загальнонаукових і спеціальних. Зокрема, застосовано методи теоретичного узагальнення та систематизації; аналізу і синтезу — для виявлення взаємозв’язків між економічними процесами та управлінням проєктами; порівняльного аналізу — для зіставлення підходів до управління проєктами в різних країнах і умовах. Крім того, використано метод кейс-аналізу для дослідження практичного досвіду реалізації міжнародних проєктів, а також системний підхід і метод узагальнення — для формування висновків і розробки рекомендацій. Результати. Проаналізовано поточні світові тренди міжнародної економічної політики, зокрема процеси геоекономічного розмежування, протекціонізму, цифровізації торгівлі та перебудови глобальних ринків. Визначено основні чинники перетворення світової економічної системи, включаючи зміни у світових ланцюгах постачання, фінансовій будові та регуляторному полі. Оцінено сутність та обсяги впливу світових фінансових зрушень на підходи до керування проєктами. Проаналізовано трансформацію методологій управління проєктами в умовах мінливого глобального оточення. Виявлено головні небезпеки та виклики, що постають при здійсненні міжнародних проєктів у межах геополітичних та економічних змін. Досліджено роль цифрових технологій у підвищенні ефективності управління проєктами. Розроблено рекомендації щодо вдосконалення управління проєктами в умовах глобальних економічних трансформацій. Висновки. У висновках зазначено, що сучасні глобальні тренди міжнародної економічної політики суттєво трансформують підходи до управління проєктами. Встановлено, що в умовах зростаючої невизначеності та геополітичних викликів ефективність проєктного менеджменту залежить від гнучкості управлінських методологій, рівня цифровізації та здатності до адаптації.
Авторське право (c) 2026 Михайло Данилович Ведерніков, Олександр Вікторович Горбатюк, Леся Вікторівна Волянська-Савчук, Оксана Олександрівна Чернушкіна https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Геополітична нестабільність і санкційна політика як детермінанти трансформації глобальних ланцюгів створення вартості
Актуальність дослідження зумовлена посиленням впливу геополітичної нестабільності та санкційної політики на функціонування глобальних ланцюгів створення вартості (ГЛСВ), що супроводжується трансформацією міжнародних виробничих мереж, зміною логістичних маршрутів і зростанням рівня економічної невизначеності. Сучасні ГЛСВ дедалі більше залежать від політичних факторів, торговельних обмежень та геоекономічних конфліктів, що потребує переосмислення підходів до забезпечення їх стійкості та адаптивності. Мета статті – дослідження впливу геополітичної нестабільності та санкційної політики на трансформацію глобальних ланцюгів створення вартості. У роботі використано методи аналізу та узагальнення наукової літератури, системного підходу, порівняльного аналізу та логічного узагальнення для визначення ключових механізмів впливу геополітичних факторів на ГЛСВ. Встановлено, що сучасні ГЛСВ функціонують в умовах зростаючої політичної турбулентності, яка проявляється через воєнні конфлікти, санкційні обмеження, торговельні війни, інфраструктурні порушення та кризові явища у світовій економіці. Проаналізовано механізми впливу санкційної політики на міжнародну торгівлю, фінансові потоки, технологічний обмін і логістичні системи. Доведено, що санкції виступають не лише інструментом обмеження економічної взаємодії, а й фактором структурної перебудови ГЛСВ, спричиняючи перерозподіл виробничих потужностей, диверсифікацію постачання та регіоналізацію виробництва. Обґрунтовано, що в умовах геополітичної нестабільності відбувається зміщення пріоритетів від моделі глобальної ефективності до моделі стійкості, орієнтованої на забезпечення безперервності функціонування виробничих мереж і зниження залежності від окремих постачальників. Визначено, що ключовими адаптаційними механізмами стають диверсифікація постачання, friend-shoring, nearshoring та розвиток альтернативних логістичних маршрутів. Практичне значення дослідження полягає у можливості використання отриманих результатів для оцінювання впливу геополітичних факторів на ГЛСВ та формування стратегій їх адаптації в умовах глобальної нестабільності.
Авторське право (c) 2026 Ольга Анатоліївна Беззубченко, Олександр Євгенович Пересічний https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Ринок ІТ-послуг України в умовах глобальних викликів
Метою статті є проведення комплексного стратегічного аналізу ринку ІТ-послуг України на основі SWOT-методології та обґрунтування напрямів формування ефективних стратегій розвитку підприємств галузі послуг в умовах глобальних викликів. Визначено, що ринок ІТ-послуг функціонує в умовах трансформації сучасної економіки, на яку впливають як цифровізація, глобальна конкуренція, зростання ролі інтелектуального капіталу, а також геополітичні ризики та адаптація бізнес-моделей до тривалої війни. Доведено, що ІТ-галузь є специфічним сегментом ринку, у якому визначальними факторами конкурентоспроможності виступають знання, компетенції та здатність до інноваційної діяльності. На основі SWOT-аналізу ринку ІТ-послуг України визначені: сильні сторони галузі, зокрема високий рівень кваліфікації людського капіталу, глибоку доменну експертизу та стійкість бізнесу, а також слабкі сторони – зростання витрат на персонал, чутливість до змін зовнішнього середовища та недостатній рівень кіберстійкості персоналу. Доведено, що розвиток національного ІТ-ринку тісно пов’язані із зростанням попиту на ІТ-послуги на міжнародних ринках, інституційною підтримкою та розвитком новітніх технологій. Водночас встановлено наявність значних загроз, зокрема макроекономічної нестабільності, міграційних процесів і технологічних змін. На основі матриці стратегічних альтернатив обґрунтовано доцільність реалізації чотирьох ключових стратегій: міжнародної експансії для виходу на нові ринки; підвищення стійкості бізнесу до зовнішніх викликів; оптимізації внутрішніх процесів та операційних витрат; диверсифікації клієнтської бази задля мінімізації ризиків. У підсумку, матеріали статті допомагають усвідомити важливість ретельного аналізу, системного підходу та необхідність формування нових моделей адаптації, забезпеченні стійкості та зміні вектору розвитку українського ІТ-бізнесу – до продуктової та високотехнологічної моделі.
Авторське право (c) 2026 Вікторія Вікторівна Хрустальова, Олександр Володимирович Зборівський https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Міжнародна інформація, дипломатія та прикордонна співпраця України і Польщі в умовах геополітичних трансформацій
Стаття має на меті комплексний аналіз взаємозв’язку між міжнародною інформаційною політикою, дипломатичними механізмами та прикордонним співробітництвом України і Польщі у контексті геополітичних трансформацій. Дослідження ґрунтується на системному, порівняльному й інституційному методах аналізу. Задля вивчення динаміки прикордонної взаємодії застосовано статистичний аналіз даних Державної прикордонної служби України та Головного управління охорони кордону Польщі. Встановлено, що ефективна реалізація міжнародної інформаційної стратегії є критично важливою умовою для формування позитивного образу двосторонніх відносин як на регіональному, так і на глобальному рівні. Доведено, що програма Interreg NEXT Poland-Ukraine 2021-2027 стала провідним інституційним механізмом прикордонної співпраці, поєднуючи цифрові, безпекові та культурні виміри взаємодії. Виявлено, що повномасштабне вторгнення росії у 2022 р. трансформувало прикордонний простір із площини звичайної транскордонної взаємодії у стратегічний безпековий коридор, одночасно загостривши асиметрію інформаційних потоків між двома країнами. Обґрунтовано необхідність формування спільного польсько-українського механізму координації інформаційної дипломатії та прикордонної безпеки в рамках підготовки до вступу України до ЄС.
Авторське право (c) 2026 Мар’яна Ігорівна Миронова, Юлія Володимирівна Полякова, Сергій Романович Семів https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Зовнішньоекономічні та зовнішньополітичні відносини України з країнами Перської затоки
Регіон Перської затоки є важливим з огляду на їх значну роль в процесах забезпечення енергоресурсами. Дана характеристика сучасної ролі країн регіону в сучасній системі міжнародних відносин, ролі енергетичної дипломатії як основного інструменту їх зовнішньої політики Крім того, країни регіону активно залучають нові технології та інвестують в сучасні технології з метою диверсифікації економічної діяльності, таких як розвиток зеленої енергетики, сфери туризму. Розвиток співпраці з країнами регіону може сприяти не лише економічному розвитку, а й зміцненню її міжнародних позицій України. Обсяги зовнішньоекономічного співробітництва є незначними, це зумовлено відсутності цілеспрямованих зусиль з боку України, яка співпрацювала переважно з країнами Європи. З початком військових дій в Україні країни регіону загалом займали нейтральну позицію щодо сторін конфлікту, однак опосередковано приймали участь в переговорному процесі між сторонами залученими в конфлікт. Активізація дипломатичних відносин України з країнами регіону відбулася після початку конфлікту країн регіону з Іраном щодо використання українських безпілотних літаючих апаратів в процесах захисту. Співпраця у сфері військових технологій, яка вже показала свою ефективність і була скріплена низкою довгострокових угод може стати ключовим фактором у формуванні нових партнерств, а також в посиленні безпеки України в умовах зростаючої напруженості на міжнародній арені. В свою чергу Україна розраховує на підтримку країн в питаннях україно-російської війни, залучення інвестицій в проекти економічної відбудови економіки, зокрема, співфінансування виробництва дронів, залучення технологій та сприяння щодо розширення ринків збуту української агропродукції в регіоні Перської затоки. Оскільки укладені довгострокові угоди у сфері безпеки передбачають активізацію співпраці з країнами важливо досліджувати не лише перспективи, але і виклики аспектів співробітництва з країнами регіону, зокрема такі як цивілізаційні та культурні відмінності, вимоги до якості продукції, бізнес-процесів тощо. Слід також зважати і на особливості політичної культури, адже всі країни є монархіями. Вітчизняний бізнес ще не має достатнього досвіду співробітництва з країнами регіону тому аспекти розвитку зовнішньоекономічних відносин з країнами регіону є важливим і перспективним напрямом досліджень.
Авторське право (c) 2026 Лариса Адольфівна Яремко https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Адаптація законодавства України до стандартів ЄС (acquis communautaire): пріоритети та складнощі
Метою статті є дослідження сутності та особливостей адаптації законодавства України до стандартів Європейського Союзу (Acquis Communautaire), визначення пріоритетних напрямів цього процесу, аналіз досягнень і проблем, а також окреслення перспектив подальшої правової гармонізації. У процесі дослідження використано методи системного аналізу, порівняльно-правового аналізу, логічного узагальнення та синтезу наукових джерел. Аналіз здійснено на основі вивчення нормативно-правових актів України та ЄС, наукових публікацій, звітів Європейської Комісії. Встановлено, що адаптація законодавства України до acquis ЄС є комплексним процесом правової, інституційної та управлінської трансформації. Визначено пріоритетні напрями адаптації: верховенство права, антикорупційна політика, конкурентне право, енергетика, екологія та цифровізація. Проаналізовано досягнення України у сфері судової реформи, публічних закупівель, енергетичного ринку. Виявлено ключові проблеми: складність acquis, недостатня інституційна спроможність, вплив воєнного стану. Адаптація законодавства є стратегічним шляхом модернізації держави та її інтеграції до європейського правового простору. Пріоритетом має бути не лише формальне запозичення норм права ЄС, а й забезпечення їх реальної імплементації та ефективного правозастосування відповідно до стандартів правової держави.
Авторське право (c) 2026 Олена Геннадіївна Парфентьєва https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Directions for optimizing China–Ukraine economic cooperation
The article explores the current state and strategic prospects for optimizing economic cooperation between China and Ukraine amid postwar reconstruction and macroeconomic shifts. The authors analyze the dynamics of bilateral trade in goods over the baseline (2016–2020) and shock (2021–2023) periods, evaluating the impact of military actions on Ukraine’s export capacity and logistics. Key sectors of industrial complementarity are systematically identified, including agriculture, energy, transport infrastructure, and municipal utilities. Utilizing the RDNA4 framework, the structural damage and financial needs for recovery are assessed. A comprehensive three-phase rolling roadmap is proposed to optimize economic interaction, focusing on macro-risk mitigation, private capital mobilization, and alignment with EU standards and green regulations.
Авторське право (c) 2026 Alla Dunska, Laibing Xu https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Фінансові аспекти міжнародної співпраці України в умовах економічних викликів та воєнних загроз
Статтю присвячено дослідженню фінансових аспектів міжнародної співпраці України в умовах економічних викликів та воєнних загроз, а також визначенню її ролі у забезпеченні макрофінансової стабільності, фінансової безпеки та економічного відновлення держави. Обґрунтовано, що повномасштабна військова агресія в Україні спричинила суттєві структурні трансформації національної економіки, поглиблення бюджетних дисбалансів, зростання дефіциту державного бюджету, посилення боргових ризиків та збільшення потреб у зовнішньому фінансуванні. За таких умов міжнародна співпраця набула стратегічного значення як один із визначальних механізмів підтримки фінансової стійкості держави, забезпечення функціонування державних інституцій та реалізації програм економічного відновлення. У дослідженні використано системний підхід, методи аналізу і синтезу, логічного узагальнення, статистичного та порівняльного аналізу. Проведено оцінку сучасного стану міжнародної фінансової взаємодії України, проаналізовано динаміку зовнішнього бюджетного фінансування, досліджено вплив міжнародної допомоги на забезпечення макрофінансової рівноваги та визначено ключові напрями розвитку міжнародного партнерства. Встановлено, що міжнародна фінансова підтримка виконує стабілізаційну, компенсаційну та трансформаційну функції. Доведено, що зовнішнє фінансування сприяє покриттю бюджетного дефіциту, фінансуванню соціальних і гуманітарних видатків, підтримці валютної стабільності та створює передумови для реалізації структурних реформ. Визначено, що важливу роль у забезпеченні фінансової стійкості України відіграють програми співпраці з Міжнародним валютним фондом, Європейським Союзом, Світовим банком та країнами G7. Обґрунтовано необхідність збалансованого поєднання грантового фінансування, пільгового кредитування та приватних інвестицій з метою мінімізації боргових ризиків і забезпечення довгострокової макрофінансової стабільності. Особливу увагу приділено стратегічним пріоритетам міжнародного співробітництва, серед яких поглиблення європейської інтеграції, модернізація енергетичної та транспортної інфраструктури, розвиток інвестиційного середовища, підтримка людського капіталу, цифрова трансформація економіки та зміцнення інституційної спроможності держави. Обґрунтовано, що міжнародна співпраця в сучасних умовах виступає не лише інструментом подолання соціально-економічних наслідків війни, а й важливим чинником структурної модернізації економіки та формування передумов для сталого розвитку України. Ефективність подальшої взаємодії з міжнародними партнерами залежатиме від результативності внутрішніх реформ, прозорості використання фінансових ресурсів, удосконалення механізмів державного управління та поглиблення інтеграції до європейського економічного простору.
Авторське право (c) 2026 Світлана Василівна Савчук, Наталія Михайлівна Коломийчук https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Економіко-екологічні пріоритети розвитку туризму в гірських регіонах України
У статті обґрунтовано концептуальні засади та практичний інструментарій реалізації економіко-екологічних пріоритетів розвитку туристичної індустрії в гірських регіонах України. Доведено, що специфіка гірських екосистем, які мають низький поріг стійкості до антропогенних навантажень, вимагає підпорядкування економічних інтересів суб’єктів господарювання принципам сталого розвитку. Ігнорування екологічних наслідків призводить до незворотної деградації ландшафтів, що руйнує первинний рекреаційний базис і знижує довгострокову конкурентоспроможність дестинацій. Здійснено комплексний аналіз сучасного стану ринку туристичних послуг у Карпатському регіоні (Львівська, Івано-Франківська, Закарпатська та Чернівецька області). Виявлено структурне явище вимушеної гіперконцентрації внутрішніх туристичних потоків у 2021–2025 роках, внаслідок якого кількість розміщених осіб у колективних засобах розміщування зросла в середньому на 78,4%. Попри позитивні фінансові наслідки у вигляді подвоєння надходжень від туристичного збору (до 79,8 млн. грн.), цей процес має екстенсивний характер і супроводжується зростанням обсягів утворення твердих побутових відходів на 92%, що створює критичне навантаження на локальну інженерну інфраструктуру громад. У підсумку сформовано схему архітектури стратегічних орієнтирів державної та регіональної політики, яка об'єднує законодавчі стандарти макрорівня, інфраструктурні інвестиції мезоревня та локальні інструменти громад і бізнесу в єдиний керований контур управління, здатний конвертувати екологічні обмеження у довгострокові економічні дивіденди. Визначено інституційні бар'єри, які заважають органам місцевого самоврядування ефективно використовувати наявні регуляторні повноваження в умовах децентралізації влади. Окреслені наукові положення створюють підґрунтя для розробки цільових муніципальних програм розвитку «зеленого» підприємництва та екологічного страхування рекреаційної діяльності.
Авторське право (c) 2026 Михайло Іванович Лепкий https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Просторово-часовий аналіз відновлення туристичного сектору регіонів України: кластеризація, диференціація та конвергенція показників
У статті досліджено просторово-часові особливості відновлення туристичного сектору регіонів України в умовах воєнних та післякризових трансформацій. Актуальність дослідження зумовлена посиленням міжрегіональної нерівномірності розвитку туристичної галузі внаслідок воєнних дій, руйнування інфраструктури, міграційних процесів, релокації бізнесу та трансформації туристичних потоків. Туристичний сектор є однією з найбільш чутливих до кризових процесів сфер економіки, тому оцінювання траєкторій його відновлення має важливе значення для формування ефективної державної та регіональної політики післявоєнного розвитку. Метою дослідження є аналіз просторово-часових особливостей розвитку туристичного сектору регіонів України із застосуванням методів кластеризації, конвергенції та диференціації показників регіонального розвитку. У роботі використано комплексний просторово-часовий підхід, який поєднує методи кластерного аналізу, k-means кластеризацію, оцінювання коефіцієнтів варіації та σ-конвергенції. Для аналізу використано показники туристичного потоку, завантаження засобів розміщення, безпекової привабливості, рівня відновлення інфраструктури та ділової активності туристичного сектору. У результаті дослідження виділено чотири кластери регіонів: високої туристичної стійкості, адаптивного відновлення, помірного відновлення та кризової вразливості. Встановлено, що західні регіони України демонструють найвищі темпи відновлення туристичної активності, тоді як прифронтові області характеризуються значною стагнацією туристичного сектору та високим рівнем інфраструктурних втрат. Проведений аналіз засвідчив посилення дивергентних тенденцій розвитку туристичної галузі у 2022–2025 роках та підтвердив високий рівень просторової диференціації туристичного сектору України. Проведене дослідження підтвердило доцільність використання просторово-часового підходу як інструменту оцінювання ефективності післякризового відновлення туристичного сектору та прогнозування перспектив регіонального розвитку в умовах сучасних кризових викликів. Отримані результати можуть бути використані для формування диференційованої державної політики післявоєнного відновлення туристичного сектору та обґрунтування стратегій регіонального розвитку.
Авторське право (c) 2026 Олександр Едуардович Осовець https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Митно-тарифне регулювання зовнішньої торгівлі України в умовах євроінтеграції: структурно-динамічний аналіз та стратегічні орієнтири
У статті здійснено комплексне ретроспективне дослідження інституційного розвитку та структурно-функціональної трансформації системи митно-тарифного регулювання України. Дослідження проведене в контексті інтенсифікації євроінтеграційних процесів, цифрової модернізації державного управління та адаптації національної економіки до глобальних геополітичних шоків і викликів воєнного стану. На основі системного аналізу емпіричних та статистичних даних Державної митної служби України та Міністерства фінансів України оцінено фіскальну ефективність митної системи, динаміку надходжень митних платежів, вартісні обсяги оподаткованого імпорту та інтегральний рівень умовного податкового навантаження. Запропоновано авторську періодизацію еволюції митного периметра країни із виокремленням чотирьох ключових макроекономічних етапів. Особливу увагу приділено оцінці інституційної ефективності Державної митної служби, зокрема динаміці показників цифровізації процедур (електронне декларування, скорочення часу оформлення вантажів до 1,5 години, автоматизація контролю) та результативності функціонування Системи управління митними ризиками. Здійснено глибокий структурний аналіз зовнішньої торгівлі за укрупненими кодами УКТ ЗЕД, що дозволило розкрити архітектуру хронічних проблем митної сфери, серед яких детерміновано фіскально-структурні диспропорції (залежність бюджету від імпорту трьох макрогруп товарів), інфраструктурні обмеження пунктів пропуску на сухопутному сухопутному периметрі західного кордону та дзеркальну митну асиметрію даних із країнами ЄС. Наукова новизна дослідження полягає в обґрунтуванні концепту «фіскально-регуляторного компромісу», який доводить, що за умов вимушеної лібералізації та втрати класичних тарифних важелів стабільність і адаптивність митного режиму забезпечуються за рахунок глибинної діджитал-синхронізації, розгортання ІТ-інфраструктури спільного транзиту NCTS Phase 5 та посилення ризик-орієнтованого контролю. Сформульовано довгострокові стратегічні орієнтири модернізації митних органів України, що базуються на впровадженні ШІ-моделей (AI-Customs) для автоматичної верифікації митної вартості, масштабуванні практики спільного контролю (Joint Customs Control) за принципом «єдиної зупинки» та трансформації митних інструментів (зокрема статусу АЕО) у дієві стимулятори розвитку вітчизняного несировинного експорту з високою часткою доданої вартості.
Авторське право (c) 2026 Оксана Сергіївна Тупчій, Оксана Сергіївна Фротер https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Конвергенція стратегічного лідерства, управління якістю та КСВ у системі маркетингового менеджменту
Метою статті є обґрунтування теоретико-практичних засад конвергенції лідерства, управління якістю та корпоративної соціальної відповідальності (КСВ) у системі маркетингового менеджменту для формування довіри споживачів і підвищення ефективності продажів підприємства в умовах цифровізації бізнесу. Методологічною основою дослідження є системний підхід, що дозволив розглядати лідерство, управління якістю та КСВ як взаємопов’язані складові маркетингового менеджменту. У дослідженні використано методи аналізу і синтезу, узагальнення, порівняльного аналізу, логічного моделювання та табличного узагальнення для визначення взаємозв’язків між лідерством, системою управління якістю, КСВ, довірою споживачів та результативністю продажів. Метод логічного моделювання застосовано для розроблення авторської концептуальної моделі конвергенції стратегічного лідерства, управління якістю та КСВ у системі маркетингового менеджменту підприємства. Результати дослідження засвідчили, що інтеграція управлінських, якісних і соціально відповідальних підходів сприяє формуванню клієнтоорієнтованої корпоративної культури, зміцненню довіри споживачів, підвищенню клієнтської лояльності та ефективності продажів. Досліджено вплив лідерства, управління якістю, КСВ та цифрових комунікацій на формування позитивного клієнтського досвіду й результативність маркетингової діяльності. Запропоновано стратегічні напрями інтеграції принципів лідерства, управління якістю та КСВ у систему маркетингового менеджменту підприємства. Висновки. Конвергенція лідерства, управління якістю та КСВ забезпечує підвищення рівня довіри споживачів, зміцнення репутації бренду та зростання ефективності продажів. Практична реалізація інтегрованого підходу сприяє підвищенню конкурентоспроможності підприємства, розвитку довгострокових відносин із клієнтами та забезпеченню стійкості бізнесу. Практичне значення результатів полягає у можливості використання запропонованих стратегічних напрямів для вдосконалення маркетингового менеджменту та підвищення результативності продажів.
Авторське право (c) 2026 Надія Василівна Писаренко, Юлія Олександрівна Ярмоленко, Сергій Васильович Шолудченко, Роберт Рубенович Марков, Андрій Юрійович Пекін https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Оцінка ефективності цифрового маркетингу підприємства в умовах розвитку digital-технологій
Метою статті є дослідження сучасних методів оцінювання ефективності цифрового маркетингу, визначення їх переваг, недоліків та особливостей практичного застосування в умовах розвитку digital-технологій. У процесі дослідження використано методи аналізу і синтезу – для узагальнення наукових підходів до сутності ефективності як сучасної категорії; метод порівняння – для характеристики особливостей сучасних методик оцінювання ефективності digital-маркетингу; економіко-статистичний аналіз – для оцінювання показників ефективності цифрового маркетингу. Для оцінювання рівня розвитку цифрового маркетингу ТОВ «Буд Трейд Сталь» використано методи розрахунку ключових показників ефективності цифрового маркетингу, зокрема ROMI, ROAS, CAC, CR, CLV та моделей атрибуції. Для обґрунтування стратегічних напрямів впровадження digital-інструментів маркетингу – SWOT- та TOWS-аналіз. У статті досліджено основні методи оцінювання ефективності цифрового маркетингу, зокрема рентабельність маркетингових інвестицій (ROMI), рентабельність рекламних витрат (ROAS), довгострокову цінність клієнта (CLV), вартість залучення клієнтів (CAC), коефіцієнт конверсії (CR) та моделі атрибуції. Розглянуто особливості використання кожного показника, їх переваги, недоліки та практичне значення для прийняття управлінських рішень. Практична частина дослідження присвячена аналізу стану цифрового маркетингу на підприємстві ТОВ «Буд Трейд Сталь», яке здійснює діяльність у сфері оптової торгівлі металопродукцією для будівельної галузі. Проведено розрахунок ключових показників ефективності цифрового маркетингу підприємства і встановлено, що показники ROMI та ROAS фактично не формуються через відсутність системних digital-кампаній, тоді як коефіцієнт конверсії перебуває на рівні близько 19 %, що свідчить про достатньо ефективну роботу з уже наявною клієнтською базою. Розрахунок показника довгострокової цінності клієнта (CLV ≈ 88 тис. грн) підтвердив високий потенціал економічної ефективності впровадження цифрових інструментів для підприємства. На основі SWOT- та TOWS-аналізу цифрового маркетингу встановлено, що зростання прибутковості, наявність сформованої клієнтської бази та специфіка B2B-ринку створюють передумови для впровадження SEO-просування, CRM-системи, контент-маркетингу та онлайн-комунікацій. Виявлено, що основними слабкими сторонами підприємства є низька цифрова присутність, недостатня впізнаваність бренду та обмежені фінансові ресурси. Запропоновано стратегії розвитку цифрового маркетингу, які передбачають створення корпоративного сайту, використання маркетплейсів і LinkedIn, поетапне впровадження CRM-системи та диверсифікацію каналів залучення клієнтів.
Авторське право (c) 2026 Вікторія Іванівна Карюк, Аліна Магомедівна Магомедова, Кирил Валерійович Пасічнюк https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Теоретико-методичні засади дослідження маркетингових ризиків у забезпеченні конкурентоспроможності цифрових бізнес-структур
Мета. Дослідження спрямоване на обґрунтування теоретико-методичних засад аналізу маркетингових ризиків, з якими стикаються бізнес-структури в умовах цифровізації економіки. У роботі визначено роль цих ризиків у забезпеченні довгострокової конкурентоспроможності підприємств за допомогою інтеграції чинників кібербезпеки до капіталу бренда. Методи. Методологічну основу дослідження становить комплекс загальнонаукових та спеціальних підходів. Переосмислення класичних концепцій конкуренції здійснено із застосуванням системного та ситуаційного підходів. Джерела формування ринкових переваг ідентифіковано через призму ресурсного та інституційного аналізу. Для побудови архітектури кібермаркетингових ризиків використано методи логічного узагальнення, декомпозиції та структурно-функціонального моделювання, а для інтегральної оцінки цифрових загроз — метод аналізу ієрархій Томаса Сааті. Результати. У межах роботи розширено концептуальне розуміння сутності маркетингових загроз у сучасному макроекономічному середовищі. Сформульовано авторське визначення дефініції «кібермаркетинговий ризик». Цей феномен розглядається як специфічна форма маркетингової загрози, що постає внаслідок вразливості інформаційно-комунікаційної інфраструктури компанії. Її наслідками стають несанкціонований доступ, витік або маніпулювання клієнтськими даними, що руйнує бренд-капітал, еродує репутацію та призводить до втрати ринкових позицій. Автором запропоновано теоретичну модель, яка пов'язує рівень кіберзахищеності підприємства із динамікою лояльності його споживачів (NPS). Систематизація методичних підходів дозволила обґрунтувати доцільність спільного використання якісних і кількісних індикаторів, серед яких виокремлено коефіцієнт відновлення довіри (Trust Recovery Rate) та обсяг збереженого прибутку під загрозою (Cyber-VaR). Висновки. Дослідження доводить, що тотальна діджиталізація практично нівелює межу між технічним захистом інформації та комерційним успіхом компанії. Кібербезпека трансформується із суто операційної функції IT-підрозділу на стратегічну детермінанту конкурентоспроможності. Обґрунтовано доцільність впровадження концепції «Safety Branding», яка виступає інструментом формування випереджаючої ринкової переваги у вигляді «премії за довіру» від споживачів. Сформовані висновки та методичні положення створюють надійне підґрунтя для побудови прикладних систем моніторингу маркетингових ризиків.
Авторське право (c) 2026 Ігор Олександрович Леонов https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Маркетинг ресурсів як інструмент реконструкції територій
В умовах соціально-економічної нестабільності, масштабних трансформацій та необхідності відновлення територій особливого значення набуває проблема ефективного управління ресурсами. Це актуалізує необхідність пошуку механізмів більш ефективного використання внутрішнього потенціалу територій, підприємств і громад. Мета статті – обґрунтувати роль маркетингу ресурсів як інструменту реконструкції територій та визначити підходи до ефективного використання ресурсного потенціалу громад для забезпечення їх сталого відновлення, інвестиційної привабливості та соціально-економічного розвитку. За результатами дослідження визначено, що у межах концепції маркетингу ресурс постає не як статичний факт наявності, а як динамічний носій потенційної вартості, яка може бути реалізована лише за умови правильного управлінського, комунікаційного та ринкового супроводу. Маркетинг ресурсів дозволяє не лише описувати ресурсну базу підприємства, громади чи регіону, а й формувати навколо неї попит, інтерес, партнерські зв’язки, інвестиційні можливості та канали практичного використання. Визначено, що маркетинг ресурсів виконує кілька взаємопов’язаних функцій. Обґрунтовано, що концепція маркетингу ресурсів особливо продуктивна для аналізу прихованих і недовикористаних ресурсів, які зазвичай не потрапляють у центр традиційних управлінських моделей. Ще одним важливим виміром є зв’язок маркетингу ресурсів зі сталим розвитком. У сучасному світі неможливо оцінювати ресурсну ефективність лише через короткострокову прибутковість. Потрібно враховувати вплив на довкілля, соціальну справедливість, довгострокову життєздатність територій і здатність ресурсної системи до відтворення. Концепція маркетингу в контексті реконструкції ґрунтується на тому, що процес відновлення не може розглядатися виключно як технічне відтворення зруйнованої інфраструктури або повернення до попереднього стану функціонування економіки. Відновлення передбачає формування нових моделей просторової організації, нових форм взаємодії між державою, бізнесом, громадою та міжнародними партнерами, а також переосмислення самої системи використання ресурсів.
Авторське право (c) 2026 Віталій Анатолійович Омельяненко, Олена Миколаївна Омельяненко, Руслан Васильович Іваненко, Максим Ігорович Микитченко https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Цифрова Sheconomy: трансформація бізнесу та маркетингу під впливом жіночої економічної активності
стаття присвячена дослідженню феномену «цифрової SHEConomy» як одного з ключових чинників трансформації сучасних бізнес-моделей та маркетингових стратегій. Метою роботи є аналіз впливу зростаючої економічної активності жінок у цифровому середовищі на розвиток екосистеми електронної комерції та маркетингових комунікацій. У дослідженні використано методи вторинного аналізу даних, системного підходу та статистичного аналізу глобальних і національних трендів. Встановлено, що жінки наразі контролюють понад 31,8 трлн дол. світових споживчих витрат і приймають до 80% рішень про покупку. Виявлено, що цифрова трансформація маркетингу, зокрема розвиток штучного інтелекту для персоналізації, інфлюенс-маркетинг та омніканальні стратегії, значною мірою адаптуються під поведінкові особливості жіночої аудиторії. Особливу увагу приділено українському контексту, де в умовах повномасштабної війни жінки демонструють високу адаптивність: у 2023–2024 роках понад 56% нових фізичних осіб-підприємців були зареєстровані жінками. Доведено, що цінності сталого розвитку, прозорості та етики стають визначальними для брендів, які орієнтуються на жіночий сегмент. Практична значущість дослідження полягає у формуванні рекомендацій для бізнесу щодо розробки цифрових стратегій, які враховують гендерний аспект, а також враховують особливості фінансової поведінки та цифрової економічної активності жінок. Висновки підкреслюють необхідність інвестування у цифрову грамотність та підтримку жіночого лідерства як застави стійкого економічного зростання в умовах повоєнної відбудови.
Авторське право (c) 2026 Віктор Анатолійович Здір, Сергій Сергійович Полях, Кирило Юрійович Одінцов https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Маркетингове забезпечення розвитку підприємств меблевої сфери в умовах цифровізації та трансформації споживчого попиту
У статті досліджено теоретико-методичні та прикладні засади маркетингового забезпечення розвитку підприємств меблевої сфери в умовах цифровізації, трансформації споживчого попиту, посилення конкуренції та нестабільності зовнішнього середовища. Метою статті є обґрунтування теоретико-методичних засад маркетингового забезпечення розвитку підприємств меблевої сфери та розроблення концептуальної моделі його формування з урахуванням сучасних змін ринкового середовища. Методи. У дослідженні використано методи аналізу й синтезу, систематизації та узагальнення, порівняльного аналізу, табличного представлення даних і структурно-логічного моделювання. Їх застосовано для уточнення змісту маркетингового забезпечення, оцінювання динаміки меблевого ринку України у 2020–2025 рр., визначення ключових чинників впливу на маркетингову діяльність підприємств і побудови концептуальної моделі дослідження. Результати. Уточнено зміст маркетингового забезпечення підприємств меблевої сфери як комплексної управлінської системи, що охоплює аналітичні, стратегічні, операційні, цифрові, комунікаційні та контрольні інструменти. Проаналізовано динаміку меблевого ринку України у 2020-2025 рр. і встановлено поступове відновлення галузі після кризового скорочення у 2022 р.: у 2024 р. експорт меблів становив 909 млн дол. США, а у 2025 р. зріс до 1035,3 млн дол. США. Систематизовано основні чинники впливу на маркетингове забезпечення меблевих підприємств та запропоновано концептуальну модель, що поєднує аналітичний, стратегічний, операційний, цифровий і контрольний блоки. Висновки. Доведено, що маркетингове забезпечення розвитку підприємств меблевої сфери має формуватися як інтегрована система управління ринковою поведінкою підприємства, клієнтським досвідом, брендом, каналами продажу та цифровими комунікаціями. Обґрунтовано, що конкурентоспроможність меблевих підприємств дедалі більше залежить від поєднання класичних маркетингових інструментів із CRM-аналітикою, омніканальними продажами, B2B-маркетингом, професійною візуалізацією продукції, персоналізацією пропозиції та системним оцінюванням ефективності маркетингових рішень.
Авторське право (c) 2026 Наталія Олегівна Кравчук https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Комплекс маркетингу у формуванні конкурентних переваг підприємств України
Актуальність дослідження зумовлена у необхідність посилення потреб вітчизняних підприємств у переосмисленні підходів щодо ефективної організації маркетингової діяльності та управління маркетинговим інструментарієм, що сприятиме формуванню та утриманню їх стійких конкурентних переваг в умовах нестабільності. Метою статті є дослідження теоретико-методичних засад обґрунтування необхідності формування стійких конкурентних переваг підприємств за сприянням активної інтеграції інструментарію комплекс маркетингу у їх діяльність. У межах дослідження проаналізовано трансформацію змісту поняття «конкурентна перевага підприємства» у працях українських вчених у період 2005–2025 рр. Запропоновано розглядати поняття «Конкурентна перевага» як цінності, якими володіє підприємство, та які можна виміряти через якісні або кількісні показники його діяльності, що сприятиме створенню можливості для залучення потенційних клієнтів й збереження постійних клієнтів. У такому розумінні управління конкурентними перевагами підприємства доцільно здійснювати з урахуванням кількох наукових підходів, зокрема клієнтоорієнтованого, ціннісно-компетентнісного та інноваційного. Їх застосування дає змогу підприємству оперативніше реагувати на зміни ринку, визначати власний набір ключових конкурентних переваг і розробляти напрями посилення конкурентних позицій. У статті розглянуто основні складові моделі комплексу маркетингу та подано їх стислу характеристику. Обґрунтована необхідність підвищення вимог до маркетингової активності підприємств щодо забезпечення якісного використання складових комплекс маркетингу з врахуванням їхньої вагомості при досягненні сильних позицій у конкурентній боротьбі. Доведено, що вагомість впливу елементів комплексу маркетингу на конкурентні позиції підприємства залежить від обраного методу конкурентної боротьби, зокрема від застосування цінових або нецінових методів конкуренції. Рекомендовано використовувати елементи моделі комплексу маркетингу 4Р — товар, ціну, розподіл і просування — як основу для формування стійких конкурентних переваг підприємства.
Авторське право (c) 2026 Наталя Олександрівна Євтушенко https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Економічна резильєньність: бібліометричний аналіз та напрями подальших досліджень
Мета статті полягає у проведенні комплексного бібліометричного аналізу наукових публікацій з проблематики економічної резильєнтності за матеріалами бази Scopus для виявлення динаміки, структурних особливостей та перспективних напрямів подальших досліджень у цій сфері. Дослідження базується на кількісному та якісному бібліометричному аналізі наукових публікацій, індексованих у Scopus, ключові слова яких містять «economic resilience» («економічна резильєнтність»). Використано інструменти аналітики Scopus (динаміка публікацій, галузева та географічна структура, цитування) та програмне забезпечення VOSviewer для побудови карт бібліометричних мереж і кластеризації ключових слів. Проведено аналіз ТОП-5 найбільш цитованих робіт, географічного розподілу авторів та тематичних кластерів. Встановлено стрімке зростання публікаційної активності після 2019 року, що свідчить про посилення наукового інтересу до проблеми під впливом глобальних криз. Найбільша частка публікацій належить до соціальних наук (21 %), екологічних наук (15,4 %) та економіки, економетрії й фінансів (12,7 %). Лідерами за кількістю публікацій є Китай (902), США (426) та Індія (268), тоді як українські науковці представлені 57 роботами. Найбільш цитованими є праці R. Martin та A. Rose, які заклали теоретичні основи регіональної та адаптивної резильєнтності. За допомогою VOSviewer ідентифіковано п’ять тематичних кластерів: (1) економічна та регіональна резильєнтність в контексті індустріального розвитку; (2) резильєнтність громад через цифрові та зелені інновації; (3) сталість агропродовольчих систем; (4) макроекономічна, фінансова та глобальна резильєнтність; (5) відкритий доступ у дослідженнях резильєнтності. Бібліометричний аналіз підтвердив перехід від вузького трактування резильєнтності як відновлення після шоків до її розуміння як комплексної, багатовимірної характеристики соціально-економічних систем, що поєднує економічні, соціальні, інституційні, екологічні та технологічні аспекти. Для України особливо актуальними є дослідження адаптивної резильєнтності в умовах війни, оцінки регіонального потенціалу, ролі цифровізації та інституційних реформ у повоєнному відновленні. Отримані результати можуть слугувати науковою основою для формування ефективної політики економічної безпеки та пріоритетів подальших міждисциплінарних досліджень.
Авторське право (c) 2026 Михайло В’ячеславович Попович https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Аграрний сектор України як чинник економічного розвитку та стійкості: кількісна оцінка за показниками доданої вартості
У статті виконано кількісну оцінку ролі аграрного сектору у забезпеченні економічного розвитку та макроекономічної стійкості України у 2014 –2023 рр. Особливу увагу приділено визначенню внеску галузі у створення валової доданої вартості (ВДВ) та її структурному впливу на формування валового внутрішнього продукту (ВВП) у період довоєнного зростання та воєнних викликів. Методологічною основою дослідження є системний, структурно‑функціональний і порівняльно‑динамічний підходи. Застосовано індексний та структурно‑аналітичний методи для аналізу зміни частки аграрного сектору у ВДВ і ВВП, а також метод економічного узагальнення для інтерпретації результатів. Інформаційну базу сформовано на основі офіційних статистичних даних Державної служби статистики України за 2014–2023 рр., міжнародних звітів World Bank, FAO, OECD, UNDP і аналітичних матеріалів Національного інституту стратегічних досліджень. Для оброблення даних використано методи тренд‑аналізу, порівняння абсолютних і відносних показників та побудову структурних співвідношень між галузевими індикаторами. Встановлено, що аграрний сектор відіграє ключову роль у функціонуванні національної економіки, забезпечуючи в середньому 8,3-12,5 % ВВП та 9-11 % валової доданої вартості. Порівняльний аналіз показав, що у довоєнний період (2014–2021 рр.) сільське господарство розвивалося швидше, ніж економіка в цілому, виконуючи функцію драйвера зростання. У воєнні 2022–2023 рр. галузь зазнала зниження темпів виробництва, однак утримала здатність формувати високу частку ВДВ, що підтверджує її стабілізуючу функцію. Підвищення частки аграрного сектору у ВВП до 11,43 % у 2022 р. свідчить про збереження його системного значення навіть за умов воєнних ризиків. Виявлено, що стійкість галузі забезпечується диверсифікацією експорту, гнучкістю логістики, орієнтацією на внутрішнє споживання та підтримкою міжнародних партнерів. Підтверджено, що аграрний сектор України виконує дві взаємодоповнюючі функції – у стабільний період він є чинником економічного зростання, а в кризових умовах - основою макроекономічної стійкості. Результати дослідження свідчать, що система створення доданої вартості у сільському господарстві формує ядро стійкості національної економіки. Практичне значення отриманих висновків полягає у можливості використання їх для розроблення державних стратегій відновлення, спрямованих на посилення потенціалу агропромислового комплексу як ключового елемента структури ВДВ та ВВП України. Подальші дослідження варто орієнтувати на регіональні відмінності, вплив політики підтримки фермерства й ефективність інституційних механізмів забезпечення стійкості.
Авторське право (c) 2026 Ярослав Сергійович Довгопол https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Теоретичні засади формування системи стратегічного управління стійкістю промислових підприємств в умовах циркулярної економіки
У статті досліджено теоретичні засади формування системи стратегічного управління стійкістю промислових підприємств в умовах переходу до циркулярної економіки (ЦЕ). Розкрито сутність понять «стійкість підприємства» та «циркулярна економіка», систематизовано їх взаємозв'язок. Запропоновано концептуальну модель системи стратегічного управління стійкістю, що охоплює підсистеми аналізу, цілепокладання, ресурсного управління, ризик-менеджменту, інноваційного розвитку та моніторингу. Обґрунтовано вісім принципів функціонування системи, серед яких системність, адаптивність, цілісність ресурсообігу та превентивність. Визначено ключові виміри стійкості промислового підприємства в умовах ЦЕ відповідно до концепції Triple Bottom Line: економічний, екологічний та соціальний, із відповідними показниками ESG-звітності.
Авторське право (c) 2026 Тетяна Костянтинівна Метіль https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Методичний підхід до оцінювання ефективності стратегії цифровізації будівельного сектору
Актуальність дослідження зумовлена тим, що цифрова трансформація будівництва в сучасних умовах стала не лише інструментом технологічного оновлення, а й необхідною передумовою підвищення продуктивності, прозорості та конкурентоспроможності галузі. Водночас наявні підходи до оцінювання її результативності зосереджуються на окремих цифрових рішеннях, насамперед BIM, і не враховують системного характеру змін, багаторівневої структури будівельного сектору та нерівномірності цифрового розвитку між адміністративним, процесно-організаційним і виробничим рівнями. Метою статті є розроблення інтегрованого підходу до оцінювання ефективності стратегії цифровізації будівельного сектору, що поєднує аналіз ресурсної забезпеченості, реалізації заходів, змін у поведінці економічних агентів та довгострокових економічних ефектів. Методологічну основу дослідження становлять системний та структурно-функціональний підходи, методи аналізу і синтезу, результати-орієнтована методологія Results-Based Management (RBM), а також економіко-статистичні інструменти. Для кількісного оцінювання запропоновано два авторські показники: інтегральний індекс цифрової зрілості будівельного сектору (DMI) та індекс асиметрії цифрового розвитку (AIDD), що дозволяють оцінити як загальний рівень цифрової трансформації, так і збалансованість її структурних компонентів. У результаті дослідження розроблено поетапну методику оцінювання ефективності цифровізації, побудовану відповідно до логіки ланцюга результатів RBM: ресурси → заходи → продукти → результати → вплив. Головними перевагами запропонованого підходу є врахування секторальної специфіки будівництва, можливість локалізації критичних «вузьких місць» реалізації стратегії та поєднання показників цифрового розвитку з традиційними економічними індикаторами продуктивності, ROI та BCR. Запропонована методика формує аналітичне підґрунтя для моніторингу, коригування та прогнозування наслідків цифровізації й може бути використана органами державної влади, галузевими асоціаціями та підприємствами для прийняття обґрунтованих управлінських рішень щодо забезпечення збалансованого та економічно результативного розвитку будівельного сектору України.
Авторське право (c) 2026 Ігор Дьомін https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Адаптивне планування промислового виробництва в умовах невизначеності ринку
В статті досліджено питання адаптивного планування промислового виробництва в умовах невизначеності ринкового середовища, як обʼєктивного перманентного фактору функціонування вітчизняних підприємств. Розкрито сутність адаптивного планування як управлінського інструменту впливу на роботу бізнесу; визначено його ключові принципи: гнучкість, циклічність, зворотний зв'язок, проактивність і багатоваріантність. Систематизовано основні виміри ринкової невизначеності для промислових підприємств – збутову, ресурсну, регуляторну та операційну. Запропоновано матрицю відповідності планових інструментів чотирьом рівням невизначеності ринкового середовища та підготовлено алгоритм побудови адаптивного виробничого плану. Визначено основні бар'єри впровадження адаптивного планування на вітчизняних промислових підприємствах і запропоновано етапи для їх уникнення.
Авторське право (c) 2026 Сергій Васильович Давиденко, Єлизавета Сергіївна Леонова https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Забезпечення сталого розвитку регіонів в країнах ЄС
Мета статті полягає в оцінці сталого розвитку регіонів у країнах Європейського Союзу, дослідженні сучасних диспропорційї соціально-економічного розвитку між регіонами ЄС та .визначенні ключових механізмів реалізації регіональної політики сталого розвитку. Методологічна основа дослідження ґрунтується на системному.; методах аналізу і синтезу; порівняльного аналізу; статистичного аналіз у; графічного методу. Використано праці зарубіжних науковців, статистичну інформацію Європейської комісії, матеріали звітів про сталий розвиток Європи 2025 і 2026. Результати дослідження. проаналізовано теоретичні підходи до розуміння сталого регіонального розвитку; охарактеризовано основні інструменти реалізації політики сталого розвитку регіонів у країнах ЄС; визначено роль політики згуртованості та структурних фондів ЄС у зменшенні регіональних диспропорцій; дана оцінка динаміки валового внутрішнього продукту на душу населення в країнах ЄС; проаналізовано індекс «Leave No One Behind» та рівень досягнення Цілей сталого розвитку в європейських регіонах; визначено основні проблеми та перспективи забезпечення сталого розвитку регіонів ЄС. Висновки: обґрунтована необхідність посилення координації між екологічною, економічною та соціальною політикою для досягнення Цілей сталого розвитку та забезпечення збалансованого розвитку європейських регіонів.
Авторське право (c) 2026 Любов Олександрівна Карбовська, Ірина Іванівна Каліна, Ганна Анатоліївна Братусь https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Концептуалізація соціально-економічної резильєнтності як комплексного показника стійкості підприємства
У статті висвітлено методологічні підходи до оцінювання соціально-економічної резильєнтності підприємств в умовах кризових трансформацій та високої турбулентності економічного середовища. На основі попередніх досліджень бізнес-резильєнтності закцентовано увагу на необхідності поглиблення соціального виміру резильєнтності через інтеграцію людського капіталу до системи економічної резильєнтності підприємства. Також, у статті досліджено, що економічна резильєнтність не може розглядатися виключно через фінансові та ресурсні показники, оскільки здатність підприємства адаптуватися до криз, підтримувати безперервність діяльності та забезпечувати відновлення значною мірою залежить від стану людського капіталу. Визначено, що соціально-економічна резильєнтність формується як інтегрована система взаємодії економічних складових - фінансової стійкості, гнучкості ресурсів, інвестиційної адаптивності, цифрової аналітики, та соціальних компонентів, пов’язаних із кадровою стійкістю, професійними компетентностями, адаптивністю персоналу, мотивацією, організаційною культурою та здатністю працівників до навчання. У дослідженні систематизовано основні складники економічної резильєнтності підприємства та розкрито роль людського капіталу як ключового чинника забезпечення адаптивності й стійкості бізнесу в умовах невизначеності. Саме кадрова стійкість, управлінська гнучкість, розвиток цифрових компетентностей і здатність персоналу до швидкої адаптації визначають можливість як зберігати функціонування після кризових шоків, так і формувати нові траєкторії розвитку.
Авторське право (c) 2026 Анастасія Вікторівна Зеркаль, Марія Володимирівна Павленко https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Формування інвестиційної стратегії відновлення матеріально-технічної бази підприємства на засадах ЦСР
У роботі досліджено теоретичні засади формування інвестиційної стратегії транспортного підприємства в умовах повоєнного відновлення та на засадах сталого розвитку. Розкрито сутність інвестиційної стратегії як системи довгострокових цілей і механізмів управління інвестиційними ресурсами підприємства. Визначено специфіку формування інвестиційної стратегії транспортних підприємств з урахуванням високого рівня зношеності матеріально-технічної бази, нестабільності фінансового середовища, потреби модернізації інфраструктури та впровадження інноваційних технологій. Обґрунтовано необхідність інтеграції Цілей сталого розвитку у процес формування інвестиційної стратегії, зокрема у напрямах декарбонізації транспорту, енергоефективності, розвитку інтелектуальної транспортної інфраструктури, цифровізації та соціально-економічної збалансованості. Визначено ключові стратегічні орієнтири активізації інноваційної діяльності транспортних підприємств у контексті сталого розвитку. Досліджено вплив зовнішніх і внутрішніх факторів на формування інвестиційних потреб транспортного підприємства та окреслено пріоритетні напрями інвестування у відновлення й модернізацію матеріально-технічної бази. Ефективна інвестиційна стратегія є важливим інструментом забезпечення конкурентоспроможності, стійкості та довгострокового розвитку транспортних підприємств України в умовах повоєнної трансформації економіки.
Авторське право (c) 2026 А. В. Базилюк, В. Д. Губенко https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Теоретико-практичні аспекти розвитку ринку сонячної енергії та його вплив на конкурентоспроможність національної економіки
У статті досліджено сучасні тенденції розвитку ринку сонячної енергії та визначено його вплив на конкурентоспроможність національної економіки в умовах глобалізації та енергетичної трансформації. Розглянуто переваги використання сонячної енергії для підприємств і держави, зокрема зменшення витрат на енергоресурси, підвищення рівня енергетичної незалежності, зниження негативного впливу на навколишнє середовище та стимулювання інноваційного розвитку економіки. Окрему увагу приділено проблемам функціонування галузі, серед яких нестабільність нормативно-правового забезпечення, висока капіталомісткість проєктів, недостатній рівень розвитку енергетичної інфраструктури та залежність від імпортного обладнання. Обґрунтовано необхідність державної підтримки розвитку інноваційних технологій у сфері відновлюваної енергетики, удосконалення механізмів фінансування та стимулювання інвестицій у розвиток сонячної енергетики як важливого чинника економічного зростання та підвищення конкурентоспроможності країни.
Авторське право (c) 2026 Тетяна Валеріївна Гринько, Віталій Юрійович Кірілов https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Механізм реагування системи забезпечення економічної безпеки на динаміку змін безпекового середовища
Зміни у безпековому середовищі в світі та навколо України вимагають ретельної оцінки економічної ситуації в державі та своєчасного реагування на дестабілізуючі фактори. Одним із показників, який застосовується для оцінювання спроможності економіки України функціонувати в сучасних – є рівень економічної безпеки країни. Постійне ускладнення безпекового середовища зумовлює необхідність формування цілісної, системної раціональної стратегії економічного розвитку країни. Відповідно особливого значення в умовах невизначеності безпекового середовища, набуває механізм реагування на динаміку змін безпекового середовища. Метою статті є обґрунтувати пропозицій щодо об’єктивної необхідності використання механізму реагування системи забезпечення економічної безпеки на динаміку змін безпекового середовища (далі – Механізм реагування), раціональне застосування якогоспрямоване на досягнення (формування) задовільного стану та рівня економічної безпеки країни на довгострокову перспективу в умовах невизначеності. Механізм реагування на відміну від існуючих механізмів враховує: елементи сценарного прогнозування (Форсайт); комплексне оцінювання та прогнозування рівня економічної безпеки країни; практичні заходи Плану Відновлення, коефіцієнт відновлення. Механізм реагуваннядозволяє розробити концепцію управління економічною безпекою України у відповідності до потреб повоєнного відновлення національної економіки та задекларованих цільових орієнтирів гармонізованих із країнами ЄС. Отримані науково-прикладні результати спрямовані на розвиток нових можливостей для державного управління станом та рівнем економічної безпеки країни і можуть бути корисним для практичного використання країнами, що розвиваються, знаходяться на стадії післявоєнного відновлення і зацікавлені в формуванні економічної політики сфокусованої на випередження.
Авторське право (c) 2026 Ю. О. Луцик https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Визначення сутності екосистеми соціального підприємництва та її моделювання
Метою статті є дослідити сутність екосистеми соціального підприємництва крізь призму аналізу її компонентів. Підприємницька екосистема – це надскладна, але адаптивна система, яка потребує як практичних, так і теоретичних аналізів. З появою нових суспільних викликів, зі сторони науковців та практиків відбулось глибинне переосмислення ролі підприємництва для розвитку не лише економічного добробуту. Крізь аналіз дій усіх стейкхолдерів процесу, причому як внутрішніх, так і зовнішніх сторін, цим дослідженням виведено ключові стовпи екосистеми: як майданчик товарів та послуг, що при діянні розвивається та залучає певну сукупну кількість учасників. У цій роботі значний акцент було зроблено на аналізі складових ресурсів, які підтримують екосистемне діяння. Серед них розглянуто питання фізичної інфраструктури, попиту, стейхолдерів, кадрового ресурсу, знань, лідерства та фінансів. Окрім кроків, які варто здійснити, щоб розбудувати екосистему, ця робота розглядає аспекти, які допомагають екосистемі функціонувати ефективно. Крім того, діяльність екосистеми невіддільна від контексту. Репрезентативний аналіз діяльності підприємницької екосистеми, незалежно від рівня, взаємопов’язаний із мережевістю, формальними та неформальними інституціями. На основі цього аналізу, було виведено інтегровану модель підприємницької екосистеми. Екосистема соціального підприємництва має свою надбудову – соціальну орієнтованість. На усіх типологічних рівнях, що стосуються як і зовнішніх механізмів, так і внутрішніх, бізнеси мислять категоріями сталого розвитку та вирішення суспільних викликів. Варто зауважити, що не існує єдиного механізму, як правильно збудувати підприємницьку екосистему, утім, результатом цього дослідження є виведення аспектів, на які варто звертати увагу і підприємницям, і решті зацікавленим сторонам процесу у побудові екосистеми. Ця стаття є прикладною для досвіду України за рахунок аналізу екосистем не лише на одному етапі чи рівні. Ще на етапі зародження бізнеси уже можуть формувати ефективні практики для своїх громадських, регіональних, а згодом і національних рівнів.
Авторське право (c) 2026 Артем Олегович Корнецький https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Механізми реструктуризації переробної промисловості у вимірі суспільного добробуту та розвитку експорту
Метою статті є обгрунтування механізмів реструктуризацїї переробної промисловості як опори для вирішення проблем задоволення внутрішніх потреб громадян, підвищення їх добробуту та розвитку експорту. Для досягнення поставленої мети у дослідженні використано низку загальнонаукових і спеціальних методів, серед яких: структурно-функціональний аналіз і економіко-математичне моделювання – для визначення структури механізмів забезпечення практичних дій щодо реструктуризації переробної промисловості та формалізації цих механізмів; метод системного аналізу - для розгляду переробної промисловості як єдиної складної екосистеми, де зміна одного елемента (структури) впливає на всі інші; абстрактно-логічний метод - для визначення причинно-наслідкових зв'язків між напрямами структуроутворення та суспільним добробутом без впливу другорядних факторів; метод порівняльного аналізу (бенчмаркінг) - для зіставлення вітчизняних практик з успішними міжнародними практиками (досвідом країн ЄС); системний підхід - для розробки рекомендацій щодо використання механізмів реструктуризації переробної промисловості; логічного узагальнення результатів - для формулювання висновків. У статті розроблено концептуальний підхід до формування механізмів реструктуризації переробної промисловості за принципом «Build Back Better and Greener», який базується на системній взаємодії фінансових, регуляторних, інноваційних, інституційних та ринкових складових через інструментарій економічної інженерії, що забезпечує узгодження інвестиційних проєктів, цільових програм та інституційно-регуляторних трансформацій для досягнення цілей сталого розвитку, підвищення добробуту населення та зміцнення експортного потенціалу. Запропоновано модель політики реструктуризації переробної промисловості у воєнно-повоєнний період, що поєднує інструменти швидкого реагування та довгострокової структурної модернізації на основі централізованої координації, регіональної адаптації та механізмів партнерської взаємодії держави, бізнесу й міжнародних партнерів, забезпечуючи досягнення подвійного ефекту – зміцнення внутрішньої продовольчої та товарної безпеки і формування передумов для експортно орієнтованого зростання. Удосконалено теоретико-методичний підхід до обґрунтування взаємозв’язку процесів структуроутворення та реструктуризації переробної промисловості, який розглядає структуроутворення як визначальний фактор формування кластерів, ланцюгів доданої вартості та інноваційних екосистем, що задають параметри функціонування фінансових, регуляторних, інноваційних та інституційних механізмів розвитку галузі. Розвинено наукові підходи до обґрунтування впливу реструктуризації переробної промисловості на соціально-економічний розвиток, які дозволяють встановити причинно-наслідкові зв’язки між структурними трансформаціями, рівнем зайнятості, якістю життя населення, екологічною безпекою та формуванням конкурентоспроможного експортного потенціалу держави. Політика реструктуризації переробної промисловості повинна бути прагматичною, швидкої дії та орієнтованою на подвійний ефект: гарантувати внутрішню продовольчу та товарну безпеку/добробут і одночасно будувати основу для стійкого експортно-орієнтованого зростання. Це вимагає стратегічної комбінації інструментів, міцного організаційного каркасу, регіональної адаптації та постійного діалогу з бізнесом на основі прозорості та чітких пріоритетів дій.
Авторське право (c) 2026 Олена Олександрівна Ципліцька https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Компаративне оцінювання організаційно-економічного забезпечення відтворення економічного потенціалу підприємств харчової промисловості: кластерний підхід
Мета статті поляга ла у практичному застосуванні кластерного підходу до оцінювання організаційно-економічного забезпечення процесів відтворення економічного потенціалу підприємств харчової промисловості України з врахування м євроінтеграційних чинників впливу. У статті застосовано методи ієрархічного та ітераційного кластерного аналізу для порівняння підприємств харчової промисловості України за рівнем ефективності використання наявних ресурсів та типом відтворення економічного потенціалу. Основні показники майнового стану, ділової активності та рентабельності за 2020-2024 роки використані для кластеризації підприємств та виявлення типів відтворення економічного потенціалу. В результаті виявлено, що для підприємств харчової галузі України характерні інноваційно-інвестиційний та ринкові типи відтворення економічного потенціалу. Практичне застосування кластерного методу для групування підприємств харчової галузі України дозволило підтвердити доцільність використання цього методу статистичного аналізу для виявлення відмінностей підприємств за ефективністю використання ресурсів та типами відтворення економічного потенціалу. В результаті класифікації виявлено три групи підприємств, які відмінні за рівнем забезпечення виробничими фондами, ефективністю використання наявних ресурсів для харчового виробництва та рівнем рентабельності. Встановлено, що галузеві особливості фінансово-господарської діяльності впливають на результативність використання ресурсів. Підприємства відрізняються за ефективністю організації процесів виробництва, адже при різному рівні забезпеченніосновними засобами для відтворення економічного потенціалу, вони значно диференціюються за р івнем ефективності використання наявних ресурсів. Це підтверджує важливу роль організаційно-економічного забезпечення для відтворення економічних ресурсів. Крім цього, виявлено диференціацію підприємств за рентабельністю реалізації продукції через вплив ринкових чинників, таких як ціни закупівлі сировини, ціни реалізації продукції, вартість трудових ресурсів та різний рівень конкуренції в галузях.
Авторське право (c) 2026 Артур Миколайович Роздорожний https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Український формат вирішення трилеми продовольчого забезпечення
у статті досліджено трилему системних умов продовольчої безпеки України в динаміці, як ключової компоненти національної безпеки держави, спроможної гарантувати їй економічну свободу та стійкість. Отриманий результат стане фундаментом гармонізації тристоронньої ринкової взаємодії заінтересованих сторін у економічній площині сфери продовольчого забезпечення. Мета дослідження – виявити можливості вирішення трилеми продовольчої безпеки через дослідження динаміку її субіндексів в воєнних реаліях України. Методи: економічний аналіз значень субіндексів, які формують агрегований показник – індекс продовольчої безпеки, що відображає рівень продовольчого благополуччя. Оскільки в сукупності вони формують системні умови його досягнення, то даний науковий пошук передбачає застосування системного підходу, розглядаючи сферу продовольчого забезпечення як системну (цілісну) тріаду «держава-виробник-споживач», тому в його основу покладено принцип тріалектики, що вимагає пошуку шляхів руху від протидії (конфлікту) інтересів сторін ринку до розумного їх компромісу, а тому передбачає виявлення джерела розвитку внутрішніх суперечностей національної продовольчої системи. Результати. В процесі аналітичної роботи виявлено парадокс: попри воєнний стан в Україні з його катастрофічними наслідками було досягнуто стану системної стабільності надходження продуктів харчування населенню, про що свідчать практично рівні значення субіндексів продовольчої безпеки у 2024 році. Виявлено чинники, які спровокували її досягнення, а також проаналізовано й обґрунтовано їх природу. Сформовано уявлення про збереження та пошук можливостей гарантування динамічної стійкості системних умов, здатної забезпечити вітчизняній сфері продовольчого забезпечення витривалість до впливу змінних зовнішніх та, зумовлених ними, внутрішніх економічних обставин її функціонування. На основі проведеної аналітичної роботи зроблено висновок: вирішити трилему продовольчого забезпечення населення видається можливим через активізацію роботи усіх груп стейкхолдерів, зокрема латентних, для яких властивий низький рівень стійкості зв’язків – рішення криється саме у створенні умов, необхідних для її підвищення.
Авторське право (c) 2026 Леся Ярославівна Глубіш https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Діагностика результативності стратегій розвитку підприємств відновлювальної енергетики України
У статті обґрунтовано та сформовано цілісний адаптивний комплексний підхід до багатокритеріальної діагностики результативності стратегій розвитку підприємств відновлювальної енергетики (ВДЕ) України в умовах воєнного стану та повоєнного відновлення. На відміну від традиційної діагностики поточної діяльності підприємства, запропонований авторами механізм фокусується на оцінці довгострокової стратегічної життєздатності та резильєнтності бізнес-моделі. Механізм концептуально поєднує: модифікований VRIO-аналіз для ідентифікації стратегічного статусу та конкурентного потенціалу корпоративних ресурсів; адаптовану трифакторну декомпозиційну модель DuPont для оцінки результативності реалізації фінансового складника стратегії та ідентифікації критичних деструкцій (в розрізі цінової, інвестиційної стратегії та стратегії формування капіталу ) в умовах високого левериджу; а також специфічні блоки індикаторів поелементної операційної бізнес-діагностики, що відображають стратегічну гнучкість маркетингових комунікацій, систем менеджменту знань та буферів ліквідності компанії на лібералізованому ринку. Формалізовано підсумковий структурно-логічний процес оцінювання результативності стратегій розвитку, завершальним етапом якого є стратегічний поконтурний аудит відповідності організаційної структури вимогам п'яти адаптивних контурів управління (стратегічного, ризик-орієнтованого, операційно-диспетчерського, цифрово-аналітичного та комерційного).
Авторське право (c) 2026 Лариса Олександрівна Лігоненко, Вадим Олександрович Стецюра https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Стратегічне управління ланцюгами постачання в умовах глобальних порушень та нестабільності ринків
Мета. Метою дослідження є узагальнення сучасних підходів до стратегічного управління ланцюгами постачання в умовах глобальних порушень, воєнних ризиків і нестабільності ринкового середовища, а також визначення інструментів забезпечення їхньої стійкості, адаптивності та довгострокової ефективності. Методи. У процесі дослідження використано комплекс загальнонаукових і спеціальних методів, зокрема методи аналізу та синтезу, порівняння, узагальнення, системного підходу, статистичного аналізу та логічного моделювання. Інформаційну основу становили наукові праці з проблематики управління ланцюгами постачання, статистичні дані щодо динаміки зовнішньої торгівлі України та показників функціонування транспортно-логістичного сектору. Результати. Встановлено, що посилення глобальної нестабільності та воєнних викликів спричиняє структурні зміни в організації ланцюгів постачання, зумовлюючи переорієнтацію логістичних маршрутів, диверсифікацію каналів ресурсного забезпечення та розширення механізмів міжорганізаційної взаємодії. Доведено, що трансформація експортно-імпортних потоків України супроводжується зміною галузевих пріоритетів і підвищенням значення секторів, здатних забезпечувати відносну стабільність функціонування в кризових умовах. Виявлено залежність ефективності логістичних систем від рівня інтеграції інструментів ризик-менеджменту, резервування ресурсів і механізмів оперативного реагування на порушення потокових процесів. Обґрунтовано, що сучасні моделі управління ланцюгами постачання мають базуватися на поєднанні стратегічного планування, цифрових технологій, прогнозної аналітики та партнерської координації. Визначено, що використання цифрових платформ і аналітичних інструментів сприяє підвищенню прозорості логістичних процесів, оперативності управлінських рішень і здатності підприємств адаптуватися до динамічних змін зовнішнього середовища. Доведено доцільність впровадження гібридних управлінських моделей, які поєднують економічну результативність із високим рівнем стійкості до ризикових впливів. Висновки. Обґрунтовано, що розвиток стратегічного управління ланцюгами постачання в сучасних умовах повинен орієнтуватися на забезпечення стійкості логістичних систем та формування їхньої антикрихкості. Визначальними чинниками підвищення ефективності функціонування ланцюгів постачання виступають цифровізація управлінських процесів, інтеграція ризик-орієнтованих підходів, диверсифікація ресурсного забезпечення та розвиток стратегічних партнерств.
Авторське право (c) 2026 Андрій Валерійович Корюгін https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Дослідження інвестиційної діяльності у сфері інформації та телекомунікацій
У статті розглядаються питання інвестиційної діяльності у сфері інформації та телекомунікацій, що є важливим чинником модернізації виробництва, інформатизації та цифровізації економіки. Актуальність дослідження обумовлена тим, що в умовах економічної кризи та військового стану розвиток інформаційних технологій є критично важливим для національної безпеки та ефективного управління ресурсами. Метою дослідження є аналіз динаміки та структури надходження інвестицій у розвиток підприємств за видом економічної діяльності «Інформація та телекомунікації» у довоєнний і воєнний періоди, виявлення тенденцій та оцінка ефективності інвестиційної діяльності. Методи. Для об’єктивної оцінки інвестиційної доцільності та можливостей залучення інвестицій у сферу інформаційних технологій використовувався комплексний підхід на базі статистичних методів аналізу. Результати. За період 2010-2024 рр. виділено декілька етапів інвестиційної діяльності. Найбільше скорочення інвестицій відбулося у 2013-2014 рр., коли тільки за 2014 р. обсяг інвестицій впав на 17,6%. У наступні роки відбулася активізація інвестиційної діяльності: в 2018 р. обсяг інвестицій збільшився на 62,5%. Різке скорочення інвестицій спостерігалось у 2019 та 2022 рр.., але вже з 2023 р. почалося зростання. Суттєві зміни відбулися у структурі розподілу інвестицій за напрямами інвестування: в 2024 р. до напряму комп’ютерного програмування було направлено всього 5,4% інвестицій. Економічний ефект від інвестиційної діяльності багаторазово перевищує суму вкладених коштів: на 1 грн інвестицій у 2024 році отримано 12 грн валової доданої вартості. Висновки. Незважаючи на військові дії та складну економічну ситуацію, надходження інвестицій у сферу інформації та телекомунікацій здійснюється досить стабільно, що забезпечує ефективну діяльність економічних суб’єктів. Подальші дослідження доцільно спрямувати на проведення факторного аналізу ефективності інвестиційної діяльності, моделювання та прогнозування очікуваних результатів.
Авторське право (c) 2026 Олена Вікторівна Самотоєнкова https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Інтегрований підхід до економічної оцінки інноваційної екосистеми в умовах цифровізації
У статті досліджено теоретико-методологічні засади формування інтегрованого підходу до економічної оцінки інноваційної екосистеми в умовах цифровізації. Обґрунтовано, що сучасні трансформаційні процеси, зумовлені розвитком цифрових технологій, суттєво змінюють характер інноваційної діяльності, формуючи нові моделі взаємодії між суб’єктами господарювання, науковими установами та державними інституціями. Встановлено, що цифровізація сприяє посиленню ролі мережевих ефектів, цифрових платформ і даних як ключового ресурсу створення доданої вартості, що обумовлює необхідність перегляду традиційних підходів до оцінювання ефективності інноваційних процесів. Визначено основні структурні компоненти інноваційної екосистеми, зокрема інноваційний потенціал, інституційне середовище, цифрову інфраструктуру та результативність інноваційної діяльності. Проаналізовано їх взаємозв’язок та взаємовплив у контексті цифрової економіки. Запропоновано інтегрований підхід до економічної оцінки, який базується на поєднанні ресурсного, інституційного, результативного та цифрового підходів, що дозволяє врахувати багатовимірний характер функціонування інноваційних екосистем. Доведено, що ефективність інноваційної екосистеми визначається не лише обсягом наявних ресурсів, але й інтенсивністю взаємодії між її учасниками, рівнем цифрової зрілості, здатністю до масштабування інновацій та адаптації до змін зовнішнього середовища. Розроблено концептуальні засади інтегральної моделі економічної оцінки, яка враховує синергетичний ефект взаємодії елементів екосистеми, динамічність її розвитку та вплив цифрових факторів. Практичне значення отриманих результатів полягає у можливості їх використання для підвищення ефективності державної політики у сфері інноваційного розвитку, удосконалення механізмів управління інноваційними процесами, а також формування конкурентоспроможних інноваційних екосистем в умовах цифрової трансформації економіки. Мета статті. Розробка інтегрованого підходу до економічної оцінки інноваційної екосистеми в умовах цифровізації, який враховує взаємодію ресурсних, інституційних, результативних та цифрових компонентів і дозволяє визначити її ефективність з урахуванням синергетичних ефектів. Методи дослідження Для досягнення поставленої мети використано сукупність взаємодоповнюючих методів, які забезпечують комплексну економічну оцінку інноваційної екосистеми в умовах цифровізації. Метод системного аналізу застосовано для ідентифікації структури інноваційної екосистеми та визначення взаємозв’язків між її ключовими компонентами (інноваційний потенціал, інституційне середовище, цифрова інфраструктура, результативність). Це дозволило сформувати цілісне уявлення про об’єкт дослідження як багатовимірну систему. Метод структурно-функціонального аналізу використано для визначення ролі кожного елементу екосистеми у формуванні загальної ефективності, а також для виявлення функціональних залежностей між ресурсними, інституційними та цифровими компонентами. Метод порівняльного аналізу застосовано для зіставлення існуючих підходів до економічної оцінки інноваційних екосистем (ресурсного, результативного, інституційного та цифрового), що дозволило виявити їхні переваги та обмеження і обґрунтувати доцільність інтегрованого підходу. Метод узагальнення та наукової абстракції використано для формування концептуальних положень інтегрованого підходу до оцінки, зокрема визначення ключових параметрів та принципів оцінювання інноваційної екосистеми. Метод індикативного аналізу застосовано для обґрунтування системи показників оцінки, яка включає індикатори інноваційного потенціалу, цифрової зрілості, інституційного середовища та результативності інноваційної діяльності. Метод логічного моделювання використано для побудови інтегрованої моделі економічної оцінки інноваційної екосистеми, що відображає взаємозв’язок між її ключовими компонентами та дозволяє врахувати синергетичний ефект їх взаємодії. Метод якісного експертного оцінювання застосовано для уточнення вагомості окремих компонентів у загальній структурі оцінки та інтерпретації отриманих результатів у контексті цифрової трансформації економіки. Результати. У ході дослідження сформовано інтегрований підхід до економічної оцінки інноваційної екосистеми в умовах цифровізації, який ґрунтується на поєднанні ресурсного, інституційного, результативного та цифрового компонентів. Розроблено систему індикаторів, що дозволяє здійснювати комплексну оцінку рівня розвитку інноваційної екосистеми з урахуванням взаємозв’язку між її елементами. На основі узагальнення статистичних даних за 2019–2025 роки встановлено позитивну динаміку розвитку інноваційної екосистеми України. Визначено, що найбільш динамічно зростає показник цифрової зрілості, який у 2025 році досяг найвищого значення серед усіх компонентів системи. Водночас інституційне середовище характеризується нижчими темпами розвитку, що створює структурний дисбаланс та обмежує ефективність реалізації інноваційного потенціалу. Запропоновано інтегральний індекс ефективності інноваційної екосистеми, який забезпечує можливість узагальнення різнорідних показників у межах єдиної аналітичної моделі. Результати розрахунків свідчать про зростання інтегрального індексу ефективності з 0,49 у 2019 році до 0,63 у 2025 році, що підтверджує посилення впливу цифровізації на інноваційний розвиток. Встановлено, що підвищення рівня цифрової зрілості сприяє покращенню результативності інноваційної діяльності та підсилює синергетичний ефект взаємодії компонентів екосистеми. Висновки У результаті дослідження доведено, що ефективність інноваційної екосистеми в умовах цифровізації визначається не лише обсягом ресурсів, а й рівнем взаємодії між її учасниками, цифровою зрілістю та якістю інституційного середовища. Обґрунтовано доцільність використання інтегрованого підходу до економічної оцінки, який дозволяє врахувати багатовимірний характер інноваційного розвитку та забезпечує комплексний аналіз функціонування екосистеми. Встановлено, що цифровізація виступає ключовим фактором підвищення ефективності інноваційної діяльності, оскільки забезпечує прискорення обміну інформацією, оптимізацію бізнес-процесів та підвищення рівня координації між учасниками інноваційної екосистеми. Разом із тим виявлено наявність структурного дисбалансу між цифровою та інституційною складовими, що стримує повну реалізацію інноваційного потенціалу. Практичне значення отриманих результатів полягає у можливості застосування запропонованого підходу для моніторингу ефективності інноваційних екосистем, формування державної політики у сфері цифрової трансформації та обґрунтування управлінських рішень щодо розвитку інноваційної діяльності. Перспективи подальших досліджень пов’язані з адаптацією інтегрованого підходу до галузевого та регіонального рівнів, а також із розробкою моделей оцінювання мережевої взаємодії учасників інноваційної екосистеми.
Авторське право (c) 2026 Олександр Сергійович Черненко https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Діджиталізація бізнес-процесів українських підприємств: адаптована модель дифузії технологій
Цифрова трансформація стала критичним чинником конкурентоспроможності, однак українські підприємства здійснюють цей процес за умов структурних дисбалансів, воєнних потрясінь та недостатньої інституційної підтримки. Метою статті є розробка та апробація адаптованої аналітичної моделі дифузії цифрових технологій для українського бізнес-середовища, яка функціонує одночасно як описова концепція та практичний інструмент прогнозування й стратегічного планування для підприємств різних типів і масштабів. Методи. Дослідження побудоване на змішаній методології: поєднанні кількісних та якісних підходів. Емпіричну базу склали глибинні інтерв'ю з керівниками 42 підприємств, стандартизоване анкетування 280 фахівців, а також аналіз галузевих звітів за 2022–2024 роки. Теоретичним підґрунтям стала класична теорія дифузії інновацій Е. Роджерса, модифікована авторами з урахуванням специфіки цифрової трансформації бізнесу. Для обробки даних застосовано регресійний та факторний аналіз, а також методику багатовимірного ранжування для побудови матриці цифрової зрілості. Результати. Виділено п'ять адаптованих категорій підприємств за рівнем діджиталізації – від «Цифрових піонерів» (2,5%) до «Цифрових аутсайдерів» (15–20%). Побудовано модифіковану S-подібну криву дифузії технологій та виявлено порогове значення проникнення (16–18%), після якого відбувається експоненційне зростання. Математичне моделювання підтвердило, що масштабованість бізнесу (β₁ = 0,41) та рівень інвестиційного капіталу (β₃ = 0,37) є критичними детермінантами швидкості діджиталізації (adj. R² = 0,78). Апробовано п'ятивимірну матрицю цифрової зрілості (технологічна інфраструктура; цифрові бізнес-процеси; клієнтський цифровий досвід; цифрові компетенції персоналу; корпоративна культура) з коефіцієнтом міжекспертної узгодженості 0,87 за Кендаллом. Ідентифіковано п'ять домінуючих трендів діджиталізації: перехід до платформних екосистем, зростання SaaS-рішень, пріоритизація кібербезпеки, впровадження штучного інтелекту/машинного навчання (ШІ/МН), розвиток омніканальності. Висновки. Встановлено, що найвищу економічну ефективність демонструють «Комплексні трансформатори» – підприємства, які збалансовано розвивають усі п'ять вимірів цифрової зрілості. Без трансформації корпоративної культури навіть найсучасніші технологічні рішення втрачають до 43% своєї потенційної ефективності. Розроблений методологічний інструментарій дозволяє суттєво підвищити точність прогнозування процесів діджиталізації та може слугувати практичною основою для стратегічного планування як окремих підприємств, так і галузевих кластерів.
Авторське право (c) 2026 Вячеслав Юрійович Курбатов, Ганна Іванівна Рибак https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Циркулярна економіка в сільському господарстві України: теоретико-методологічні засади та стратегічні напрями розвитку
Актуальність дослідження зумовлена потребою переосмислення моделі розвитку сільського господарства України в умовах воєнних руйнувань, ресурсних обмежень, високої експортної ролі аграрного сектору та наближення до європейських стандартів сталого агровиробництва. Метою статті є обґрунтування теоретико-методологічних засад циркулярної економіки в сільському господарстві України та визначення стратегічних напрямів її розвитку. Методологічну основу становлять системний підхід, аналіз ресурсних потоків, інституційний підхід, порівняльний аналіз і змістовий аналіз джерел. У статті уточнено зміст аграрної циркулярності як моделі управління біологічними, матеріальними, енергетичними та поживними потоками; систематизовано емпіричний профіль аграрного сектору України; сформовано методологічну матрицю циркулярної економіки; охарактеризовано зміни екологічних індикаторів і структуру біометанового потенціалу; визначено стратегічні напрями розвитку. Запропоновано інтегровану модель циркулярного аграрного циклу, яка поєднує вхідні ресурси, виробництво, побічні потоки, відновлення вартості, повернення ресурсів, моніторинг і корекцію. Практична цінність результатів полягає у можливості їх використання для формування аграрної політики, регіональних програм перероблення біомаси, розвитку біометану, скорочення продовольчих втрат і підготовки аграрного сектору до європейських вимог сталого виробництва.
Авторське право (c) 2026 Юлія Андріївна Перегуда https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Внутрішній аудит лізингових операцій у сільськогосподарських підприємствах
В умовах сучасних економічних трансформацій, нестабільності фінансового середовища та необхідності оновлення матеріально-технічної бази сільськогосподарських підприємств особливого значення набуває використання лізингових механізмів як одного з найбільш доступних інструментів фінансування придбання техніки та обладнання. Активізація лізингових операцій у аграрному секторі супроводжується необхідністю забезпечення належного внутрішнього контролю та аудиту за їх здійсненням, правильністю відображення в бухгалтерському обліку і фінансовій звітності, а також оцінкою ефективності використання лізингового майна. Водночас на практиці недостатньо розробленими залишаються організаційно-методичні підходи до внутрішнього аудиту лізингових операцій у сільськогосподарських підприємствах з урахуванням специфіки аграрного виробництва, сезонності використання техніки та підвищених ризиків діяльності. Метою дослідження є теоретичне обґрунтування та розроблення організаційно-методичних засад внутрішнього аудиту лізингових операцій у сільськогосподарських підприємствах. Для досягнення поставленої мети використано методи системного аналізу, узагальнення, порівняння, логічного моделювання, аналітичні та документальні методи дослідження. Результати дослідження. У науковій статті узагальнено економічну сутність внутрішнього аудиту лізингових операцій та визначено його роль у системі управління сільськогосподарським підприємством. Обґрунтовано мету, завдання, предмет та об’єкт внутрішнього аудиту лізингових операцій. Систематизовано інформаційне забезпечення аудиту, яке включає нормативно-правову, облікову, аналітичну та звітну інформацію. Запропоновано план і програму внутрішнього аудиту лізингових операцій з урахуванням специфіки аграрного сектору. Розроблено методику внутрішнього аудиту лізингових операцій, яка передбачає поетапне здійснення аудиторської перевірки із застосуванням документальних, нормативно-правових, аналітичних, арифметичних та фактичних методів контролю. Особливу увагу приділено перевірці правильності документального оформлення лізингових операцій, обліку лізингових платежів, нарахування амортизації, оцінці ефективності використання лізингової техніки та контролю за дотриманням умов договорів лізингу. Висновки. Доведено, що внутрішній аудит лізингових операцій є важливим елементом системи управління сільськогосподарськими підприємствами та сприяє підвищенню достовірності облікової інформації, ефективності внутрішнього контролю й результативності використання лізингового майна. Запропоновані організаційно-методичні підходи до внутрішнього аудиту лізингових операцій дозволяють мінімізувати фінансові ризики, своєчасно виявляти порушення та підвищувати ефективність управління лізинговими процесами в аграрному секторі. Перспективи подальших досліджень доцільно пов’язати з цифровізацією внутрішнього аудиту, автоматизацією аудиторських процедур та розробленням моделей оцінювання ефективності лізингових операцій з урахуванням ризиків діяльності сільськогосподарських підприємств.
Авторське право (c) 2026 Костянтин Вікторович Безверхий, Людмила Анатоліївна Сахно, Олександр Анатолійович Юрченко https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Інтегральне оцінювання інвестиційних інструментів агропродовольчого сектору з урахуванням ризикової стійкості та ESG-факторів
У статті розроблено інтегральний підхід до оцінювання ефективності інвестиційних інструментів агропродовольчого сектору в умовах системної невизначеності, що формується під впливом воєнних ризиків, макроекономічної нестабільності, кліматичних змін, логістичних обмежень та посилення глобальної волатильності аграрних ринків. Обґрунтовано необхідність трансформації традиційних фінансових підходів до оцінювання інвестиційної ефективності у напрямі багатокритеріальної адаптивної моделі, яка враховує не лише економічну результативність, а й ризикову стійкість, ESG-фактори, інституційну підтримку та здатність інвестиційних механізмів функціонувати в кризових умовах. Доведено, що сучасні умови розвитку агропродовольчого сектору потребують переходу від статичних моделей оцінювання інвестицій до динамічних систем, здатних враховувати багаторівневу невизначеність та нестабільність зовнішнього середовища. Запропоновано авторську інтегральну модель оцінювання ефективності інвестиційних інструментів, яка поєднує фінансово-економічний, ризик-орієнтований, ESG-орієнтований та адаптивний підходи. Структура моделі включає економічну ефективність, ризикову стійкість, соціально-екологічну складову, інституційну ефективність та адаптивність до невизначеності. Особливу увагу приділено формуванню адаптивного механізму ранжування інвестиційних інструментів залежно від рівня системної нестабільності та можливості забезпечення безперервності інвестиційних процесів у агропродовольчому секторі. У межах дослідження сформовано систему вагових коефіцієнтів, що дозволяє враховувати вплив окремих складових на інтегральний рівень ефективності інвестиційних механізмів. Апробацію моделі проведено на прикладі міжнародних грантових програм, механізмів банківського кредитування та прямих інвестицій міжнародних фінансових організацій у агропродовольчий сектор України. Результати дослідження підтвердили, що в умовах високої системної невизначеності найбільш ефективними є інструменти з високим рівнем інституційної підтримки, адаптивності та ризикової стійкості. Встановлено, що грантові та державні механізми підтримки характеризуються вищим рівнем адаптивності до кризових трансформацій порівняно з класичними ринковими інструментами фінансування. Наукова новизна дослідження полягає у розробленні інтегральної адаптивної моделі оцінювання ефективності інвестиційних інструментів, яка вперше синтезує фінансові, ризикові, ESG, інституційні та адаптивні компоненти в межах єдиної системи оцінювання для агропродовольчого сектору. Практичне значення отриманих результатів полягає у можливості використання моделі для формування адаптивної інвестиційної політики, ранжування інвестиційних альтернатив, оптимізації інвестиційних портфелів та забезпечення стійкого розвитку агропродовольчого сектору України в умовах воєнної економіки, кризових трансформацій та глобальної економічної нестабільності.
Авторське право (c) 2026 Т. А. Кулаковська, В.М. Полуліх https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Стратегічні засади обліково-аналітичного забезпечення цінової політики аграрних підприємств
Метою статті є розроблення стратегічних засад обліково-аналітичного забезпечення реалізації цінової політики аграрних підприємств як інструменту підвищення їх конкурентоспроможності в умовах сучасних економічних трансформацій та воєнних викликів. Методи. Методологічною основою дослідження є сукупність загальнонаукових і спеціальних методів наукового пізнання, зокрема методи теоретичного узагальнення, системного та порівняльного аналізу, структурно-логічний метод, метод причинно-наслідкового аналізу та графічний метод. Результати. У результаті проведеного дослідження визначено сутність і змістові характеристики цінової політики аграрних підприємств, систематизовано ключові складові системи обліково-аналітичного забезпечення реалізації цінової політики та обґрунтовано їх роль у процесі прийняття управлінських рішень. Доведено, що сучасна система обліково-аналітичного забезпечення повинна розглядатися як інтегрований механізм поєднання фінансового й управлінського обліку, маркетингової та логістичної аналітики, економічного аналізу, прогнозування, стратегічного контролінгу та цифрових інструментів підтримки управління. Визначено основні внутрішні та зовнішні чинники впливу на формування цінової політики аграрних підприємств, серед яких особливого значення набувають воєнні ризики, інфляційні процеси, коливання валютних курсів, зміни ринкової кон’юнктури, логістичні обмеження та нестабільність попиту. У статті запропоновано концептуальну модель обліково-аналітичного забезпечення реалізації цінової політики аграрних підприємств, яка базується на інтеграції інформаційних потоків, аналітичних інструментів, цифрових технологій та системи підтримки управлінських рішень. Висновки. Практичне значення запропонованого підходу полягає у можливості підвищення обґрунтованості цінових рішень, забезпечення адаптивності підприємств до кризових умов господарювання, підвищення ефективності управління витратами та формування довгострокових конкурентних переваг. Обґрунтовано доцільність подальшого розвитку системи обліково-аналітичного забезпечення шляхом цифровізації бізнес-процесів, впровадження ERP- та CRM-систем, автоматизації аналітичних процедур, використання прогнозно-аналітичних інструментів і систем управління ризиками.
Авторське право (c) 2026 Наталія Валеріївна Трушкіна, Оксана Степанівна Прокопишин, Павло Володимирович Проноза, Любов Сергіївна Дранус https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Цифрова трансформація споживчої поведінки: фактори, моделі та тренди
Мета статті полягає в обґрунтуванні теоретичних засад цифрової трансформації споживчої поведінки, систематизації ключових факторів її формування, узагальненні сучасних моделей поведінки споживачів у цифровому середовищі та визначенні актуальних трендів розвитку цифрового споживання. Методи. Методологічну основу дослідження становлять загальнонаукові та спеціальні методи наукового пізнання, зокрема методи аналізу та синтезу, порівняльного аналізу, систематизації, узагальнення, структурно-логічний метод та елементи системного підходу. Їх використання дозволило комплексно дослідити фактори, моделі та тренди цифрової трансформації споживчої поведінки. Результати. У статті досліджено теоретичні та прикладні засади цифрової трансформації споживчої поведінки в умовах розвитку цифрової економіки, поширення цифрових платформ, електронної комерції, соціальних мереж і технологій штучного інтелекту. Обґрунтовано, що цифровізація змінює не лише канали взаємодії між підприємствами та споживачами, а й механізми прийняття споживчих рішень, моделі комунікації, формування довіри та клієнтського досвіду. Визначено особливості сучасної цифрової поведінки споживачів та охарактеризовано основні тенденції трансформації моделей споживання у цифровому середовищі. У результаті дослідження уточнено сутність цифрової трансформації споживчої поведінки як процесу зміни моделей, механізмів і каналів прийняття споживчих рішень під впливом цифрових технологій. Систематизовано ключові фактори цифрової трансформації споживчої поведінки за технологічними, економічними, соціально-комунікаційними, психологічними та організаційно-маркетинговими ознаками. Узагальнено сучасні моделі поведінки споживачів у цифровому середовищі та визначено особливості їх адаптації до умов омніканальної взаємодії. Визначено ключові тренди цифрової трансформації споживчої поведінки, серед яких персоналізація споживчого досвіду, розвиток соціальної комерції, мобільної комерції та маркетингу впливу, використання штучного інтелекту та аналітики даних, формування цифрової довіри й омніканальних моделей комунікації. Висновки. Доведено, що цифрова трансформація споживчої поведінки є комплексним процесом, який охоплює зміну поведінкових моделей, механізмів взаємодії зі споживачами та систем формування клієнтського досвіду. Обґрунтовано, що в умовах цифрової економіки підприємствам необхідно переходити від фрагментарного використання цифрових інструментів до комплексного управління цифровим споживчим досвідом, заснованого на персоналізації, аналітиці даних, омніканальності та клієнтоорієнтованості.
Авторське право (c) 2026 Олександра Анатоліївна Чорна https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Порівняльний аналіз міжнародних та європейських стандартів нефінансового звітування
У статті комплексно досліджено сутність, економічний зміст і трансформаційне значення нефінансового звітування в умовах глобалізації світової економіки, посилення конкуренції, цифровізації бізнес-процесів та зростання вимог до прозорості й підзвітності діяльності підприємств. Доведено, що традиційна фінансова звітність є обмеженою з точки зору відображення повного спектра впливів діяльності компаній, зокрема на довкілля, соціальне середовище та систему корпоративного управління, що обумовлює необхідність активного розвитку нефінансової звітності. Визначено її роль як важливого інструменту формування довіри з боку інвесторів, кредиторів, держави та суспільства, а також як чинника підвищення прозорості, відповідальності та ефективності управління підприємствами. Розкрито значення нефінансової звітності у контексті концепції ESG, яка інтегрує екологічні, соціальні та управлінські аспекти діяльності бізнесу та виступає ключовим орієнтиром для прийняття інвестиційних рішень. Проведено поглиблений порівняльний аналіз міжнародних стандартів нефінансового звітування, зокрема GRI, SASB, TCFD та ISSB, а також європейських підходів, сформованих на основі директив NFRD і CSRD та стандартів ESRS. Встановлено ключові відмінності між міжнародними та європейськими стандартами за критеріями обов’язковості застосування, рівня регуляторного впливу, структури, цільового спрямування, ступеня деталізації та географічного охоплення. Обґрунтовано необхідність гармонізації національної системи нефінансового звітування в Україні з міжнародними та європейськими вимогами як стратегічної передумови інтеграції до європейського економічного простору, підвищення інвестиційної привабливості та конкурентоспроможності вітчизняних підприємств. Окреслено сучасні тенденції розвитку нефінансового звітування, серед яких стандартизація показників, інтеграція фінансової та нефінансової інформації, цифровізація процесів звітування, розвиток інтегрованої звітності, а також посилення ролі ESG-факторів у стратегічному управлінні, оцінці ризиків і формуванні довгострокової вартості бізнесу.
Авторське право (c) 2026 Альона Юріївна Беженар, Юлія Вікторівна Сташенко https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Бізнес-модель підвищення ефективності формування ланцюгів створення доданої вартості у сфері охорони здоров’я
У статті розглянуто теоретичні та прикладні основи формування ланцюгів створення вартості в секторі охорони здоров’я та обґрунтовано бізнес-модель підвищення ефективності їх функціонування. Доведено, що важливість дослідження проблеми формування ефективних ланцюгів створення доданої вартості у сфері охорони здоров’я, зокрема в Україні, зумовлена зростанням ролі медичної системи у забезпеченні соціально-економічного розвитку держави та підвищенні якості людського капіталу. Аргументовано, що в сучасних наукових дослідженнях проблематика підвищення ефективності функціонування закладів охорони здоров’я розглядається крізь призму системного управління, інноваційного розвитку та трансформації господарських механізмів. Показано, що ланцюги створення вартості в охороні здоров'я являють собою складну систему взаємопов'язаних процесів та суб'єктів, спрямованих на досягнення не лише клінічних, а й ширших соціально-економічних результатів. Встановлено, що їх формування базується на концепції ланцюга створення вартості, яка в секторі охорони здоров'я набуває соціально орієнтованого значення, оскільки кінцевий ефект проявляється через покращення якості та тривалості життя населення, зменшення втрат продуктивності та зміцнення людського капіталу. Визначено специфічні особливості таких ланцюгів, зокрема нематеріальний характер результатів, багатосторонню взаємодію та високу регуляторну залежність. Обґрунтовано, що ефективність формування ланцюгів створення вартості забезпечується завдяки системній інтеграції їх ключових компонентів, включаючи науково-інноваційну базу, ресурсне забезпечення, фінансування, надання медичних послуг, профілактику та допоміжну інфраструктуру. Скоординоване функціонування цих елементів сприяє мінімізації втрат ресурсів та підвищенню медико-соціальних результатів. Визначено, що важливим інструментом координації взаємодії учасників ланцюга створення вартості є бізнес-модель, яка інтегрує стратегічні пріоритети розвитку, економічні стимули, інституційні механізми та інноваційні цифрові рішення. Запропоновано бізнес-модель підвищення ефективності формування ланцюгів створення вартості в охороні здоров'я, яка включає дев'ять різних, однак взаємопов'язаних елементів та забезпечує перехід від фрагментованого управління ресурсами до системного підходу, орієнтованого на результат. Її впровадження сприятиме підвищенню якості медичних послуг, оптимізації витрат, посиленню соціально-економічної стійкості системи охорони здоров'я до зовнішніх викликів та зменшенню соціальної нерівності в доступі до медичної допомоги. Практична реалізація запропонованих підходів створить передумови для розвитку конкурентоспроможної, соціально відповідальної та ефективної системи охорони здоров'я, здатної генерувати довгострокову суспільну цінність.
Авторське право (c) 2026 І. М. Білецька https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Вплив контрольно-перевірочної роботи на динаміку податкового боргу в Україні: сучасні тенденції та проблеми результативності
Мета статті полягає в дослідженні впливу контрольно-перевірочної роботи податкових органів України на динаміку податкового боргу та ризики його формування у 2020-2025 роках. Актуальність дослідження зумовлена тим, що в умовах воєнного стану, високої потреби держави у стабільних бюджетних надходженнях і водночас погіршення платоспроможності частини платників податків традиційне оцінювання податкового контролю за кількістю перевірок та сумою донарахувань є недостатнім. Методи дослідження включають системний, порівняльний, структурно-динамічний, статистичний і логіко-узагальнювальний підходи. Емпіричну основу становлять офіційні дані Державної податкової служби України щодо контрольно-перевірочної роботи та динаміки податкового боргу, а також положення Податкового кодексу України й законодавчі зміни, пов’язані з відновленням податкових перевірок у період воєнного стану. Результати дослідження свідчать, що упродовж 2020-2025 років контрольно-перевірочна робота розвивалася нерівномірно: після обмежень, спричинених карантинними та воєнними чинниками, відбулося поступове відновлення планового контролю і різке зростання сум донарахувань у 2024-2025 роках. Водночас установлено, що збільшення донарахувань саме по собі не є достатнім доказом підвищення ефективності податкового контролю, оскільки реальний бюджетний результат залежить від узгодження, фактичної сплати та недопущення переходу відповідних сум у податковий борг. Висновки полягають у необхідності розмежування фіскальної, платіжної, правової, боргової та превентивної результативності контрольно-перевірочної роботи. Запропоновано авторський підхід до оцінювання боргової результативності податкового контролю, який передбачає аналіз не лише донарахованих, а й узгоджених, фактично сплачених і несплачених сум. Такий підхід дає змогу розглядати податковий контроль не як самоціль, а як інструмент управління податковими ризиками, забезпечення добровільної дисципліни та зміцнення стійкості публічних фінансів.
Авторське право (c) 2026 Володимир Володимирович Угрин https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Формування механізму фінансового забезпечення інвестиційних проєктів підприємств транспорту
Метою статті є формування ефективного фінансового механізму реалізації інвестиційних проєктів підприємств пасажирського транспорту . Для досягнення поставленої мети в ході дослідження було використано комплекс відомих наукових методів: методи узагальнення було використано для узагальнення теоретичних підходів формування фінансових механізмів, а також формування узагальнених висновків; метод порівняння було використано для зіставлення різних підходів щодо створення ефективного механізму та його складових. Крім того використано методи логічного узагальнення та аналізу, які дозволили сформувати принципи, методи та інструменти реалізації механізму фінансового забезпечення інвестиційних проєктів підприємств транспорту,, обґрунтувати висновки щодо ефективності запропонованого механізму. Результати. У роботі досліджено процес формування механізму фінансового забезпечення інвестиційних проєктів підприємств транспорту. Встановлено, що механізм фінансового забезпечення інвестиційних проєктів є багаторівневою системою, яка включає принципи, методи, інструменти, фінансові важелі та регуляторне забезпечення. Визначено його основні етапи реалізації. Висновки. Формування ефективного механізму фінансового забезпечення інвестиційних проєктів підприємств транспорту є ключовою умовою їх модернізації, підвищення конкурентоспроможності та забезпечення сталого розвитку в умовах обмежених фінансових ресурсів і високих інвестиційних ризиків. Його результативність визначається комплексним поєднанням різних джерел фінансування, ефективним управлінням фінансовими потоками та належним інституційним і регуляторним забезпеченням.
Авторське право (c) 2026 Ярослава Ярославівна Назаренко https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Фінансування інвестицій в Україні: аналіз проблем та перспективи
Метою роботи є дослідження специфіки формування джерел фінансування інвестиційної діяльності та оцінка впливу внутрішніх і зовнішніх чинників на інвестиційну активність підприємницького сектору в умовах системних викликів. В процесі дослідження застосовувалися методи логічного узагальнення та синтезу, порівняльного аналізу, статистичні методи, методи графічної візуалізації та економетричного моделювання. У статті проаналізовано структуру та динаміку капітальних інвестицій за джерелами фінансування протягом 2014–2024 рр. Виявлено трансформацію інвестиційної моделі України у напрямку «самофінансування», де власні кошти підприємств забезпечують понад 71% усіх вкладень. Досліджено динаміку державних та місцевих інвестиційних ресурсів, що ілюструє посилення ролі держави як «інвестора останньої надії» в умовах масштабних безпекових шоків. Доведено факт критичного скорочення іноземного капіталу та банківського кредитування як джерел розвитку. На основі кореляційного аналізу встановлено високу детермінованість обсягів інвестицій від фінансових результатів підприємств. Побудовано та верифіковано однофакторну лінійну економетричну модель, що описує залежність відтворення капіталу від прибутковості бізнесу. Проведено сценарне прогнозування інвестиційного потенціалу на 2025 рік. Зроблено висновок, що в умовах воєнних ризиків ринкові механізми кредитування демонструють обмеженість, а фундаментом стабільності економіки стає внутрішня здатність реального сектору до генерації прибутку.
Авторське право (c) 2026 Ганна Василівна Салтикова, Дмитро Сергійович Гурєєв, Неля Вікторівна Верещака https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
State-owned banks in the global financial system
This article examines the characteristics of various models of public sector banking that have emerged in countries and regions around the world. Public sector banks remain a vital component of the global financial system, owing to their unique role in the economy as an instrument for advancing public interests. The following features are examined: the German model as a classic example of successful state banking with a focus on regional development; the Chinese model as an example of a large-scale state banking sector aimed at supporting rapid economic growth; and the Indian model, where banks successfully demonstrate a steady trend towards reducing non-performing loans (NPLs). A comparison of key financial indicators of state-owned and private banks reveals the advantages and limitations of the state banking sector under different economic conditions. It has been established that the state’s share varies significantly across different regions of the world, ranging from 15–24% in developing countries to over 50% in China and India. Over the past decades, the share of state-owned banks worldwide has been gradually decreasing. In Ukraine, state-owned banks account for over half of the banking sector’s assets as of early 2026, which is an unusually high figure for a market economy. The key financial indicators of Ukraine’s state-owned banks have been analysed. It is concluded that, during a period of martial law, a high level of state participation ensures stability during macroeconomic instability, enables the financing of the defence-industrial complex, facilitates the implementation of business support programmes, and builds financial capacity for the country’s post-war reconstruction. The strategic direction for the further reform of the domestic banking sector is the gradual reduction of state presence through privatisation, which is in line with Ukraine’s commitments to the IMF under the ‘ ’ programme and the recommendations of the EBRD, whilst the key areas of reform should be improving the efficiency, transparency and accountability of the banking system.
Авторське право (c) 2026 Lyudmyla Prymostka, Olena Prymostka https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Фінансово-інвестиційне проєктування: принципи та учасники
У сучасній економіці фінансово-інвестиційне проєктування виступає одним із найефективніших механізмів реалізації масштабних капіталомістких ініціатив. Попри взаємопов'язаність процесів акумуляції ресурсів, розроблення бізнес-планів та банківського супроводу (консалтингу або безпосередньої підготовки документації), у науковому дискурсі ці аспекти часто висвітлюються як розрізнені елементи, а не єдина інтегрована система. У широкому розумінні фінансово-інвестиційне проектування постає механізмом взаємодії стейкхолдерів щодо ресурсного забезпечення капіталовкладень. Реалізація ініціативи забезпечується змішаним капіталом. Структура бюджету визначається через оцінку ліквідності, виробничих загроз та нормативів обслуговування заборгованості. Поряд із класичним інвестуванням і позиками, застосовуються гібридні форми фінансування, міждержавні субсидії, ресурси МФО та механізми торговельного фінансування. Надійність моделі гарантується накопичувальними фондами, пріоритетністю виплат і страхуванням ринкових коливань. В Україні механізм проєктного фінансування залишається відносно новим інструментом, ефективність якого безпосередньо залежить від розгалуженої інфраструктури фінансового посередництва. Дефіцит спеціалізованих інституцій, зокрема інвестиційних банків та фондів, змушує універсальні банківські установи брати на себе роль основних провайдерів цієї послуги. Хоча практика інвестиційного кредитування бере початок ще з кінця 90-х, за останні десятиліття вона еволюціонувала: від примітивного забезпечення закупівлі обладнання до впровадження комплексних фінансових стратегій. В представленій статті розглядаються питання особливостей фінансово-проєктного фінансування, перспективного для великих ініціатив, залучення приватного капіталу, венчурних фондів та банків, зацікавлені у прибуткових вкладеннях. Україна також отримує підтримку від міжнародних організацій для реалізації проєктів у сферах енергоефективності, екології та розвитку МСП. Таким чином, його розвиток та впровадження відкривають доступ до різноманітних ресурсів, сприяючи економічному зростанню та інноваційності.
Авторське право (c) 2026 Ольга Григорівна Чумаченко https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Світовий досвід імплементації фіскальних стимулів у забезпечення енергетичної трансформації: уроки для України
Актуальність дослідження зумовлена тим, що у зарубіжній практиці протягом останніх років накопичено значний досвід послідовної модернізації механізмів підвищення енергоефективності з опорою на фінансові інструменти. Цінність аналізу світового досвіду полягає у можливості адаптації та впровадження в українську практику апробованих механізмів фіскального стимулювання, які здатні забезпечити прискорення енергетичної трансформації в Україні. Метою дослідження є аналіз світового досвіду щодо імплементації фіскальних стимулів у забезпечення енергетичної трансформації та розробці рекомендацій для адаптації кращих світових практик до українських реалій. Методи. Методологічну основу дослідження становив комплекс загальнонаукових та спеціальних методів, зокрема: компаративний аналіз – для зіставлення зарубіжних практик застосування фінансових інструментів; метод систематизації та класифікації – для групування фіскальних інструментів; метод теоретичного узагальнення – для обґрунтування можливостей адаптації апробованих міжнародних моделей в українську практику. Результати дослідження. Проведено деталізований аналіз сучасних зарубіжних практик імплементації податкових і неподаткових фіскальних стимулів у забезпечення енергетичної трансформації. Виявлено ключові закономірності та архітектурні особливості побудови систем фіскального стимулювання у розвинених країнах та країнах, що розвиваються. Систематизовано найбільш результативні моделі поєднання податкових інструментів із неподатковими. Окреслено специфіку їхнього впливу на підвищення фінансової життєздатності проєктів, спрямованих з оновлення генерації та енергетичної інфраструктури. Висновки. На основі узагальнення міжнародного досвіду обґрунтовано напрямки адаптації апробованих фіскальних інструментів, спрямованих на синхронізацію механізму фіскального стимулювання за вимогами європейських стандартів та інтеграцію вітчизняної енергосистеми до енергетичних ринків ЄС, а також для мобілізації інвестиційного капіталу з метою децентралізації локальної генерації, підвищення її автономності та забезпечення енергетичної стійкості в умовах воєнного стану й повоєнного відновлення України.
Авторське право (c) 2026 Людмила Анатоліївна Ваютинська, Євгеній Іванович Колопенюк https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Управління податковими ризиками сільськогосподарських підприємств через систему нормування виробничих витрат в умовах цифровізації та фінансової децентралізації
Сучасний розвиток податкової системи України характеризується активним впровадженням цифрових технологій, автоматизованих систем аналізу даних та ризик-орієнтованих підходів до податкового адміністрування. За таких умов особливого значення набуває забезпечення економічної обґрунтованості виробничих витрат сільськогосподарських підприємств, оскільки саме вони формують податковий кредит з податку на додану вартість, впливають на собівартість продукції та виступають одним із ключових індикаторів оцінки податкових ризиків. Водночас процеси фінансової децентралізації посилюють значення ефективного податкового менеджменту як інструменту забезпечення стабільності доходів бюджетів територіальних громад та підвищення рівня податкової дисципліни суб’єктів господарювання. Метою дослідження є обґрунтування теоретичних засад та розробка методичного підходу до управління податковими ризиками сільськогосподарських підприємств через систему нормування виробничих витрат в умовах цифровізації та фінансової децентралізації. Основу дослідження становлять загальнонаукові та спеціальні методи пізнання, зокрема: аналіз і синтез - для узагальнення наукових підходів до податкового менеджменту та нормування витрат; системний підхід - для дослідження взаємозв’язку між виробничими, обліковими та податковими процесами; графічний та табличний методи - для візуалізації результатів дослідження та побудови моделі управління податковими ризиками. У результаті дослідження систематизовано цифрові джерела інформації, які використовуються органами ДПС для контролю діяльності сільськогосподарських підприємств, зокрема податкову звітність з ПДВ, Єдиний реєстр податкових накладних [1], статистичні форми №4-сг, №29-сг, №50-сг, №2-ферм та №21-заг. [2] Доведено, що сучасні цифрові механізми дозволяють автоматизовано співставляти площі посівів, урожайність, обсяги придбання ресурсів, структуру собівартості та показники реалізації продукції, формуючи ризик-профілі платників податків. Запропоновано методичний підхід до контролю матеріальних витрат у рослинництві на основі технологічних карт, який охоплює етапи планування посівних площ, нормування ресурсів, документального підтвердження витрат, аналізу відхилень та цифрової верифікації даних. Розроблено модель мінімізації податкових ризиків через систему нормування витрат, що забезпечує взаємозв’язок між технологічними картами, первинними документами, бухгалтерським обліком, статистичною та податковою звітністю. Практичне значення отриманих результатів полягає у можливості використання запропонованого підходу для підвищення достовірності облікових даних, забезпечення економічної обґрунтованості витрат, мінімізації податкових ризиків та зміцнення податкової безпеки сільськогосподарських підприємств в умовах цифрової трансформації економіки та фінансової децентралізації.
Авторське право (c) 2026 Володимир Дмитрович Цап https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Модернізація інструментів валютної політики НБУ в умовах цифровізації економіки
Метою статті є оцінка відповідності інструментарію валютної політики НБУ вимогам цифрової економіки та визначення напрямів його модернізації на основі аналізу світового досвіду. Застосовано методи системного та порівняльного аналізу, узагальнення. Виявлено чотири чинники цифровізації що впливають на інструментарій валютної політики: поява приватних цифрових активів (криптовалюти та стейблкоїни), впровадження цифрових валют центральних банків (CBDC), технології RegTech і SupTech, перехід до електронних платформ та алгоритмічного виконання угод на валютних ринках. Встановлено що ефективність облікової ставки як інструменту валютної політики обмежується значним масштабом фінансових операцій поза банківською системою — обсяг криптовалютних транзакцій українських користувачів за липень 2023 — червень 2024 року становив еквівалент 106,1 млрд дол США, а квартальна прогнозна модель не враховує операції з криптоактивами. Валютні інтервенції НБУ зберігають дискреційний характер в умовах цифрової трансформації глобальних валютних ринків; приєднання НБУ до Глобального кодексу валютного ринку є важливим практичним кроком у напрямі міжнародних стандартів цифровізованого ринку. Традиційні заходи з управління потоками капіталу виявляють системну неефективність щодо транскордонного переміщення криптоактивів, оскільки стейблкоїни та інші криптоактиви функціонують поза банківською системою — ключовою ланкою валютного нагляду. Е-гривня перебуває на стадії концептуального опрацювання; її практична значущість як інструменту валютної політики залежатиме від рівня довіри до національної валюти в умовах тривалої війни. Інструментарій валютної політики НБУ частково відповідає вимогам цифрової економіки; системною проблемою залишається відсутність регуляторного охоплення крипторинку що обмежує ефективність усіх трьох традиційних інструментів. Напрямами модернізації визначено: запровадження моніторингу операцій на крипторинку на основі ШІ; адаптацію валютних інтервенцій до стандартів Глобального кодексу валютного ринку; впровадження технологій RegTech та SupTech до системи валютного нагляду відповідно до Зеленої книги НБУ
Авторське право (c) 2026 Юлія Борисівна Деркач https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Ефект масштабування цифрових ризиків у банківському секторі: виклики BigTech-концентрації та штучного інтелекту
Стаття присвячена дослідженню теоретичних та практичних аспектів виникнення й поширення ефекту швидкого масштабування цифрових ризиків у сучасному банківському секторі, а також визначення системних викликів, зумовлених концентрацією ринку навколо BigTech-провайдерів та стрімким упровадженням технологій штучного інтелекту, з метою розробки проактивних інструментів забезпечення фінансової стабільності. У дослідженні використано комплекс загальнонаукових та спеціальних методів, зокрема: методи системно-структурного та порівняльного аналізу – для вивчення природи трансформації фінансових криз; статистико-економічний та трендовий аналіз даних Національного банку України – для оцінювання динаміки безготівкових розрахунків; інструменти економіко-математичного моделювання та індексного аналізу – для декомпозиції інтегральних показників системної кібервразливості; метод логічного узагальнення – для формування висновків і рекомендацій щодо вдосконалення регуляторної політики. У результаті проведених досліджень з’ясовано нелінійну природу цифрових загроз у фінансовому секторі та ідентифіковано феномен «банківського спринту». Проаналізовано динаміку операцій із платіжними картками в Україні за 2023–2025 роки, що підтвердило критичну залежність національної економіки від стійкості цифрових каналів зв’язку. Визначено структуру системної кібервразливості через взаємодію ворожого, технологічного та фінансового компонентів у моделі SCyMoN. Побудовано профіль операційних ризиків ключових постачальників ІКТ-послуг та доведено наявність високого рівня спільної динаміки уразливостей постачальників і комерційних банків. Виокремлено нові загрози промислового використання генеративного штучного інтелекту кіберзлочинцями й оцінено досвід упровадження проактивних data-driven моделей управління ризиками, європейських стандартів регулювання та функціонування вітчизняної автономної мережі POWER BANKING. Доведено, що нейтралізація ефекту швидкого масштабування цифрових ризиків вимагає відмови від реактивних підходів на користь динамічного моніторингу операційної стійкості. Обґрунтовано необхідність консолідації зусиль регуляторів і банків за трьома стратегічними напрямами: гармонізація національних нормативних актів із європейським законодавством, розгортання проактивних систем машинного навчання для виявлення аномалій та розширення автономних інфраструктур подвійного призначення для протидії інфраструктурним шокам.
Авторське право (c) 2026 Оксана Сергіївна Вовченко https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Проблеми ефективності державного фінансового контролю бюджетних установ
У статті досліджено сучасні проблеми ефективності державного фінансового контролю бюджетних установ в Україні в умовах цифрової трансформації, євроінтеграції та післявоєнного відновлення. Актуальність теми зумовлена необхідністю підвищення результативності використання бюджетних коштів, забезпечення прозорості та підзвітності у сфері публічних фінансів, а також адаптації національної системи контролю до європейських стандартів. Метою дослідження є оцінка впливу існуючих механізмів державного фінансового контролю на законність, ефективність і результативність використання бюджетних коштів у бюджетних установах, а також обґрунтування напрямів удосконалення контрольної системи. У процесі дослідження використано загальнонаукові та спеціальні методи, зокрема аналіз і синтез, системний підхід, порівняльний аналіз, узагальнення та структурно-логічне моделювання. У роботі розкрито економічну сутність державного фінансового контролю та його роль у забезпеченні фінансової дисципліни в бюджетній сфері. Проаналізовано сучасний стан організації контрольної діяльності та визначено ключові проблеми її реалізації, серед яких фрагментарність контрольних процедур, недостатня координація між контрольними органами, обмежене використання цифрових інструментів та недосконалість внутрішнього контролю в бюджетних установах. Окрему увагу приділено причинам виникнення фінансових порушень, зокрема низькому рівню фінансової відповідальності, слабкості превентивних механізмів та недостатньому розвитку ризик-орієнтованого підходу. Досліджено вплив цифровізації, внутрішнього аудиту та сучасних аналітичних інструментів на підвищення ефективності державного фінансового контролю. Узагальнено міжнародний досвід організації державного фінансового контролю, що базується на принципах незалежності, відкритості, превентивності та інтеграції інформаційних систем, та визначено можливості його адаптації до українських умов. У результаті обґрунтовано практичні рекомендації щодо вдосконалення системи державного фінансового контролю, спрямовані на підвищення прозорості, підзвітності та ефективності управління бюджетними коштами. Перспективи подальших досліджень пов’язані з розвитком цифрових платформ контролю, удосконаленням ризик-орієнтованих моделей та розробкою індикаторів ефективності контрольних процедур у публічному секторі.
Авторське право (c) 2026 Алла Вікторівна Долюк https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Ресурсна політика банку як чинник забезпечення фінансової стійкості
У сучасних умовах нестабільності фінансового середовища та посилення воєнних ризиків особливого значення набуває забезпечення фінансової стійкості банківських установ. Одним із ключових інструментів підтримання стабільності банківської системи є ефективна ресурсна політика, спрямована на формування оптимальної структури ресурсної бази та мінімізацію фінансових ризиків. Метою статті є дослідження сутності та особливостей ресурсної політики банку, визначення її ролі у забезпеченні фінансової стійкості банківських установ, а також оцінка тенденцій формування ресурсної бази банків України в умовах воєнного стану. У дослідженні використано методи теоретичного узагальнення, системного, порівняльного та статистичного аналізу. Інформаційною основою стали статистичні дані Національного банку України, аналітичні матеріали банківського сектору, нормативно-правові акти та наукові праці вітчизняних і зарубіжних учених. У статті досліджено теоретичні та практичні аспекти ресурсної політики банку як чинника фінансової стійкості. Визначено економічну сутність ресурсної політики, її роль у забезпеченні ліквідності, платоспроможності, прибутковості та конкурентоспроможності банків. Проаналізовано тенденції розвитку ресурсної бази банківської системи України у 2020–2025 рр., динаміку депозитів фізичних і юридичних осіб, структуру пасивів банків та вплив монетарної політики НБУ на формування банківських ресурсів. Встановлено, що попри кризові явища та повномасштабну війну банківська система України забезпечила зростання депозитної бази, підтримання високого рівня ліквідності та поступове відновлення прибутковості. Особливу увагу приділено оцінці впливу ресурсної політики на фінансову стійкість банківської системи. Виявлено основні проблеми, зокрема зростання частки коштів до запитання, високу залежність банків від депозитів населення та недостатню диверсифікацію джерел ресурсів. За результатами дослідження обґрунтовано напрями удосконалення ресурсної політики банків, серед яких диверсифікація ресурсної бази, розвиток довгострокових депозитних програм, удосконалення процентної політики, цифровізація банківських послуг та підвищення ефективності управління ліквідністю і ризиками. Доведено, що комплексне управління ресурсною базою є важливою передумовою забезпечення фінансової стійкості банківської системи України.
Авторське право (c) 2026 Людмила Миколаївна Крот https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Інноваційні методи фінансування стартапів у цифровій економіці
Трансформаційні процеси у цифровій економіці зумовлюють перегляд підходів до фінансового забезпечення інноваційного підприємництва, що обумовлює актуальність дослідження нових механізмів залучення капіталу. Зростання ролі високотехнологічних секторів, поширення цифрових платформ і домінування нематеріальних активів формують підвищені вимоги до гнучкості, швидкості та доступності фінансових ресурсів. Метою дослідження є узагальнення сучасних засад фінансування стартапів у цифровій економіці, систематизація інноваційних фінансових інструментів, зокрема визначення їхніх особливостей, переваг і обмежень у контексті трансформації ринку капіталу. Методологічну основу дослідження становлять загальнонаукові та спеціальні методи: аналіз і синтез – для узагальнення наукових підходів і класифікації інструментів фінансування; порівняльний аналіз – для оцінювання відмінностей між інноваційними методами за базовими характеристиками; системний підхід – для дослідження взаємозв’язку фінансових, цифрових та інституційних чинників; графічний метод – для візуалізації динаміки венчурних інвестицій і структури краудфандингового ринку. У результаті дослідження схарактеризовано основні інноваційні методи фінансування, особливо інструменти із відкладеною конвертацією, платформні моделі, альтернативні боргові рішення, змішані форми фінансування та механізми, пов’язані із використанням цифрових і нематеріальних активів. Доведено, що сучасна система фінансування стартапів визначається переходом до багатоканальної моделі, у якій поєднуються різні джерела капіталу залежно від стадії розвитку бізнесу, рівня ризику та доступності фінансової інфраструктури. Обґрунтовано, що вирішальними чинниками розвитку інноваційного фінансування є цифровізація фінансових процесів, платформізація взаємодії між учасниками ринку та трансформація регуляторного середовища, спрямована на усунення перешкод і стимулювання інвестиційної активності.
Авторське право (c) 2026 Павло Анатолійович Цимбалій, Олександр Анатолійович Олійник, Марина Олександрівна Мікуліна https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Методологічні підходи оцінювання ефективності портфеля проєктів в умовах обмеженості фінансових ресурсів підприємства
У роботі досліджено методологічні підходи до оцінювання ефективності портфеля проєктів підприємства в умовах обмежених фінансових ресурсів та високої невизначеності зовнішнього середовища. Особливу увагу звернуто на формування інтегрованої багатокритеріальної моделі оцінювання, що поєднує фінансові показники, стратегічну цінність проєктів і рівень ризику. Запропоновано підхід до оптимізації розподілу ресурсів і адаптивного коригування структури портфеля проєктів залежно від змін умов функціонування підприємства. Мета. Метою дослідження є розробка та обґрунтування методологічного підходу до оцінювання ефективності портфеля проєктів підприємства в умовах обмежених фінансових ресурсів і високої невизначеності зовнішнього середовища, що забезпечує оптимальний розподіл ресурсів, підвищення обґрунтованості управлінських рішень та узгодження портфельних проєктів зі стратегічними цілями підприємства. Методи. У дослідженні використано методи аналізу та синтезу, системного і порівняльного підходів, багатокритеріального прийняття рішень (AHP, TOPSIS), економіко-математичного моделювання, оптимізації ресурсів, сценарного аналізу та узагальнення практичного досвіду для оцінювання ефективності портфеля проєктів в умовах обмежених фінансових ресурсів. Результати. У статті узагальнено теоретичні підходи до управління портфелем проєктів та оцінювання його ефективності в сучасній економічній науці й практиці. Проаналізовано існуючі методи оцінювання ефективності проєктів і портфелів (фінансові, нефінансові та багатокритеріальні) та визначено їх переваги й обмеження в умовах ресурсної нестабільності. Досліджено специфіку функціонування підприємств в умовах обмежених фінансових ресурсів, зокрема вплив економічної невизначеності, ризиків та кризових факторів на формування портфеля проєктів. Визначено ключові критерії та фактори ефективності портфеля проєктів, які є релевантними для сучасних умов (фінансова віддача, стратегічна цінність, ризик, ресурсна доцільність, гнучкість). Проведена інтеграція фінансових та багатокритеріальних методів оцінювання в єдину модель портфеля проєктів з урахуванням жорстких бюджетних обмежень. Сформовано модель оптимального розподілу обмежених фінансових ресурсів між проєктами портфеля з урахуванням їх пріоритетності та ризиків реалізації. Впроваджено сценарно-стресовий підхід до оцінювання портфеля в умовах нестабільності. Сформовано інтегральний показник ефективності портфеля, який поєднує фінансову доцільність, стратегічну цінність та рівень ризику. Висновки. У висновках зазначено, що запропонований методологічний підхід до оцінювання ефективності портфеля проєктів в умовах обмежених фінансових ресурсів забезпечує підвищення обґрунтованості управлінських рішень, оптимізацію розподілу ресурсів та узгодження структури портфеля зі стратегічними цілями підприємства.
Авторське право (c) 2026 Оксана Степанівна Саламін, Руслана Володимирівна Пікус, Артур Вікторович Гнєдков https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Прогнозування та системне управління непрацюючими кредитами у державному банківському секторі України
Актуальність дослідження зумовлено високим рівнем непрацюючих кредитів у державних банках України, що тривалий час залишався одним із ключових викликів для фінансової стабільності. В умовах воєнних дій та економічної нестабільності особливої ваги набуває аналіз динаміки NPL та пошук ефективних інструментів їх управління. Мета. Метою статті є формування цілісного підходу до аналізу тенденцій і ризиків непрацюючих кредитів у державних банках України, визначення можливих сценаріїв їх розвитку та напрямів системного управління проблемними активами. Методи. Застосовано методи економічного аналізу, лінійної регресії та сценарного прогнозування. Регресійні моделі використано для оцінки часової динаміки NPL у державних банках, а сценарний аналіз дозволив окреслити варіативні траєкторії розвитку від оптимістичного до песимістичного. Результати.Досліджено сучасний стан непрацюючих кредитів у державних банках України за період 2022–2026 років. Доведено, що рівень NPL має тенденцію до поступового зниження, проте різними темпами серед банків, що свідчить про неоднорідність процесів оздоровлення кредитних портфелів. Побудовані регресійні моделі обґрунтовують можливість прогнозування зміни частки NPL та визначення найбільш проблемних сегментів кредитного портфеля. Проведений сценарний аналіз дозволив сформувати оптимістичний, базовий і песимістичний варіанти розвитку, що допомагає оцінити потенційні ризики для фінансової стабільності. Висновки. Обґрунтовано систему управління проблемними активами державних банків на основі регресійних моделей та сценарного аналізу. Запропоновано напрями системного управління, які включають: раннє виявлення ризиків, планування реструктуризації кредитного портфеля та застосування сценарного аналізу для прийняття управлінських рішень. Такий підхід сприяє мінімізації ймовірності реалізації песимістичного сценарію та підтриманню стійкості банківського сектору. Перспективи подальших досліджень полягають у розширенні моделювання із включенням додаткових макроекономічних та інституційних факторів, що впливають на динаміку NPL.
Авторське право (c) 2026 Вікторія Петрівна Кравченко https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Фінансова стабільність у системі фінансової безпеки держави на сучасному етапі
фінансова стабільність посідає ключове місце в системі фінансової безпеки держави, оскільки забезпечує стійкість фінансової системи, безперервність фінансового посередництва, збалансований розподіл фінансових ресурсів і здатність економіки протидіяти внутрішнім та зовнішнім ризикам. В умовах воєнного стану, глобальної фінансової турбулентності, цифрової трансформації та посилення ролі держави у перерозподілі фінансових потоків актуалізується потреба переосмислення сутності фінансової стабільності, її місця в системі фінансової безпеки та механізмів забезпечення на сучасному етапі. Метою дослідження є теоретичне узагальнення підходів до трактування фінансової стабільності, обґрунтування її взаємозв’язку з типом фінансової системи та визначення ролі ключових каналів розподілу фінансових ресурсів у забезпеченні фінансової безпеки держави. Для досягнення мети використано системно-структурний підхід, методи теоретичного узагальнення, порівняльного аналізу, інституційного аналізу та логічного моделювання. Це дало змогу розглянути фінансову стабільність як багатовимірну категорію, що поєднує монетарний, банківський, бюджетний, інституційний і макропруденційний аспекти. У статті узагальнено прямі, зворотні та змішані підходи до визначення фінансової стабільності, розкрито її зв’язок із системними ризиками, фінансовим посередництвом, ціновою стабільністю та здатністю фінансової системи підтримувати реальний сектор економіки. Результати дослідження полягають в уточненні сутності фінансової стабільності як стану фінансової системи, за якого вона з урахуванням сформованої інституційної конфігурації здатна забезпечувати ефективний і рівномірний розподіл фінансових ресурсів через притаманні їй ключові канали. Доведено, що фінансова стабільність не може оцінюватися ізольовано від типу фінансової системи, оскільки структура фінансового посередництва, співвідношення банківського, бюджетного, інвестиційного та ринкового каналів визначають характер розподілу ресурсів і рівень фінансової безпеки держави. Для України особливого значення набуває узгодження грошово-кредитних і бюджетних драйверів фінансової стабільності. У висновках обґрунтовано необхідність формування сучасного підходу до забезпечення фінансової стабільності з урахуванням специфіки фінансової системи України, впливу воєнної економіки, структурних дисбалансів і потреб повоєнного відновлення. Запропоновано розглядати збалансоване зростання фінансових ресурсів у всіх ланках фінансової системи як важливу ознаку фінансової стабільності.
Авторське право (c) 2026 Юлія Олександрівна Тимошенко https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Поле досліджень з оборонної економіки 2005–2025: бібліометричне картографування у VOSviewer
Дослідження присвячено системному бібліометричному картографуванню поля наукових публікацій з оборонної економіки за період 2005–2025 років як методологічної основи для постановки наукових проблем дисертаційного рівня та обґрунтування концептуальних відгуків на виявлені дослідницькі прогалини. На основі вихідного масиву 12 062 записів бази Scopus, отриманих за 68 пошуковими запитами, після дедуплікації та тематичного фільтрування сформовано core-масив 962 публікацій (Article, Review, Book Chapter, Conference Paper, англійська мова, 2005–2025 рр.). У програмному середовищі VOSviewer 1.6.20 застосовано три послідовні етапи аналізу: побудову мережі спільного зустрічання ключових слів (310 термінів, 8 тематичних кластерів, 6 990 зв'язків), хронологічний оверлей з теплової карти щільності та мережу співцитування наукових видань (29 видань, 4 кластери, 250 зв'язків, сумарна сила зв'язків 2 216) із порогом мінімум 20 цитувань. Аналіз дозволив ідентифікувати три взаємопов'язаних системних розриви поля. Хронологічний розрив виявляється у часовій дистанції між сформованим теоретичним ядром (ендогенне зростання, ринкові структури, creative destruction — середні роки 2014–2018) і новітньою прикладною проблематикою (війна, стримування, оборонна логістика — 2022–2025). Концептуальний розрив фіксує відсутність інтенсивних дослідницьких зв'язків між кластерами теоретичного ядра і новітнього прикладного Ukraine-шару. Інституційний розрив проявляється у відсутності у мережі співцитування поля спеціалізованих оборонно-економічних видань (Defence and Peace Economics, Defence Studies, Journal of Conflict Resolution). Результати створюють емпіричну основу для обґрунтування адаптивно-ендогенної методології як концептуального відгуку на виявлені розриви та для визначення цільових журналів оприлюднення результатів подальших досліджень. Заповнено прогалину у вітчизняному науковому дискурсі щодо системного бібліометричного картографування поля оборонної економіки на двадцятилітньому часовому горизонті.
Авторське право (c) 2026 Віталій Миколайович Половенко https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Вплив коливання цін нафти на розвиток логістичних систем України в умовах воєнного стану та цифрової трансформації
Коливання світових цін на нафту в умовах воєнного стану формує для України складний комплекс економічних, інфраструктурних і управлінських викликів, оскільки значна частина національної логістики залишається безпосередньо залежною від дизельного пального, бензину та інших нафтопродуктів. Паливна складова в сучасних умовах перестає бути лише одним із елементів собівартості перевезень і набуває значення стратегічного чинника, що визначає стійкість логістичних ланцюгів і фінансову стабільність підприємств. Для українських логістичних компаній ця залежність посилюється воєнними ризиками: пошкодженням інфраструктури, блокуванням традиційних маршрутів та зростанням тривалості перевезень. Нестабільність нафтового ринку безпосередньо трансформується у непередбачуваність витрат українських перевізників, оскільки кінцева вартість пального залежить не лише від біржової ціни на нафту, а й від валютного курсу, імпортної логістики, податкового навантаження, доступності регіональних каналів постачання та загальної безпечної ситуації. Унаслідок цього навіть тимчасове зниження світових цін на нафту не гарантує здешевлення пального на внутрішньому ринку України. Особливої актуальності набуває поєднання енергетичної безпеки та цифрової трансформації логістики. У ситуації, коли традиційні схеми перевезень втрачають стабільність, а витрати на пальне стають важко прогнозованими, цифрові технології перетворюються на інструмент не лише модернізації, а й антикризового управління. Використання GPS-моніторингу, хмарних платформ управління перевезеннями, інтелектуальних транспортних систем, IoT-рішень дає змогу скорочувати непродуктивні пробіги та оптимізувати маршрути [8]. Подальший розвиток українських логістичних систем потребує комплексного підходу, який має поєднувати диверсифікацію джерел постачання пального, упровадження енергоефективних технологій, поступове використання альтернативного транспорту та розширення цифрових інструментів управління. У воєнних умовах логістика вже не може розглядатися лише як процес переміщення товарів від виробника до споживача; вона функціонує як система управління ризиками, ресурсами, інформацією, часом і паливними витратами.
Авторське право (c) 2026 Володимир Васильович Ковч https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Концепція смарт-міста як інструмент забезпечення резільєнтності міської екосистеми та соціальної інклюзивності в умовах повоєнного відновлення: кейс для України
Досліджено сутність смарт-міста як еволюційного продовження традиційного міського простору, де цифрові технології інтегруються в усі сфери функціонування міської екосистеми з метою адаптації до невизначеності й нестабільності та забезпечення зростання якості життя населення, сталого розвитку. Обґрунтовано, що такий підхід до організації міського простору спрямований на забезпечення резільєнтності міських екосистем та соціальної інклюзивності в умовах повоєнного відновлення України. Мета статті – дослідити потенціал реалізації концепції смарт-рішень у розвитку українських міст і регіонів та обґрунтувати українську модель розбудови смарт-міст у контексті повоєнної відбудови та забезпечення резільєнтності міських екосистем та соціальної інклюзивності у довгостроковій перспективі Методологічну основу дослідження становить сукупність методів: системно-структурний та концептуальний аналіз для декомпозиції екосистеми смарт-міста та структурування його складових, порівняльного аналізу та кейс-стаді для аналізу світового досвіду розбудови смарт-міст та трендів розвитку смарт-рішень в Україні, абстрактно-логічного узагальнення та моделювання для розробки алгоритму розбудови смарт-міст в Україні у контексті повоєнного відновлення. Українська модель смарт-рішень для міської екосистеми перебуває на етапі становлення та поступово наближається до європейських підходів, адаптуючись до національних соціально-економічних умов та викликів повоєнного часу. Розроблено послідовний алгоритм дій, спрямований на ефективний розвиток національної моделі смарт-міста у середньо- та довгостроковій перспективі. Обґрунтовано, що в умовах повоєнного відновлення важливим аспектом масштабування моделі є розвиток людського капіталу за такими напрямами: цифрова інклюзія для подолання цифрових розривів, ресоціалізація для адаптації до потреб ветеранів і осіб з інвалідністю, а також тимчасово переміщених осіб, створення цифрових умов для віддаленої роботи щодо залучення людських ресурсів у регіони, що відновлюються, формування нової генерації менеджерів, здатних приймати управлінські рішення щодо розвитку міських екосистем на основі відкритих даних та інструментів моделювання. Виявлено, що комплексність підходу розвитку смарт-міста базується на тому, що смарт-ініціативи стають частиною довгострокових стратегій сталого відновлення і розвитку територій. Його невід’ємними складовими є протистояння кіберризикам, інноваційний розвиток, розвиток людського і соціального капіталу, здатність інтегрувати технологічні інновації з інституційними реформами, відкритим урядуванням і соціальноорієнтованим розвитком міської екосистеми, інтеграція циркулярної економіки. Саме ці питання й повинні стати об’єктами подальших досліджень.
Авторське право (c) 2026 Ірина Анатоліївна Ломачинська, Ольга Василівна Горняк, Роман Сергійович Лівенцов, Денис Сергійович Моцман https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Інвестиційне забезпечення сталого розвитку залізничного транспорту України в умовах післявоєнного відновлення
Стаття присвячена дослідженню засад інвестиційного забезпечення сталого розвитку підприємств залізничного транспорту України з урахуванням викликів повномасштабної війни, потреб післявоєнної відбудови та зобов’язань щодо інтеграції до європейського транспортного простору. Мета - обґрунтувати концептуальні підходи до формування комплексного механізму залучення капіталу для відновлення та модернізації галузі на засадах ESG. Методи дослідження включають аналіз і синтез статистичних показників фінансово-економічної діяльності АТ «Укрзалізниця» за період 2022-2025 рр., порівняльний аналіз структури джерел інвестиційного забезпечення в Україні та країнах Європейського Союзу, систематизацію нормативно-правової бази та критичне опрацювання сучасних наукових публікацій, індексованих наукометричними базами Scopus і Web of Science. Результати дозволили виявити суттєвий дисбаланс структури капіталовкладень галузі, оцінити прямі збитки залізничної інфраструктури від ворожих атак, систематизувати чотири групи джерел фінансування відновлення (внутрішні, державні, міжнародні та приватні) та запропонувати ESG-критерії як фільтр для інвестиційних рішень. Запропоновано інтегровану модель механізму інвестиційного забезпечення, що поєднує диверсифіковані джерела капіталу, екологічно-соціально-управлінський фільтр та послідовність етапів упровадження від діагностики поточного стану до моніторингу результатів. Висновки підтверджують, що диверсифікація джерел капіталу, дотримання ESG-критеріїв та узгодження проєктів зі стандартами TEN-T і ERTMS становлять необхідну передумову для трансформації економічних відносин у галузі та сприяють підвищенню фінансової стійкості, інвестиційної привабливості й конкурентоспроможності українського залізничного транспорту. Доведено, що системне впровадження запропонованої моделі дозволить мінімізувати ризики недофінансування, прискорити процес фізичного відновлення інфраструктури та забезпечити мультиплікативний ефект для національної економіки. Отримані результати становлять основу для подальшого розроблення практичних рекомендацій органам державної влади, керівництву АТ «Укрзалізниця» та потенційним інвесторам.
Авторське право (c) 2026 Олег Кіор https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Сценарне прогнозування розвитку інноваційного потенціалу підприємств молокопереробної галузі в умовах зовнішнього тиску
У статті розглянуті інструменти сценарного моделювання та трендового прогнозування розвитку інноваційного потенціалу підприємств молокопереробної промисловості в умовах зовнішнього тиску. Обґрунтовано мультиплікативну модель реального (скоригованого) інноваційного потенціалу підприємства, що враховує «ефект стиснення» внутрішніх інноваційних можливостей під впливом екзогенних факторів. Модель побудована на взаємодії двох складових: внутрішнього інноваційного потенціалу (Ikp) та коефіцієнта зовнішнього тиску (Kex), інтерпретація якого здійснюється за шкалою Харрінгтона. Мультиплікативна структура моделі відображає принципову властивість: за умов критичного зовнішнього тиску реальний інноваційний потенціал наближається до нуля незалежно від рівня внутрішньої інноваційної спроможності підприємства. Апробацію моделі здійснено на прикладі ПрАТ «Данон Кремез» за 2012–2024 рр. Із застосуванням надбудови Solver у середовищі MS Excel здійснено сценарне моделювання трьох альтернативних станів зовнішнього середовища: песимістичного («ескалація системного зовнішнього тиску»), адаптаційного («адаптивна рівновага») та оптимістичного («контрольоване інноваційне відновлення»). Встановлено критичну залежність рівня реального інноваційного потенціалу від зовнішніх умов функціонування: розрив між песимістичним та оптимістичним сценаріями становить 20 разів. Методом лінійної екстраполяції з використанням функції FORECAST.LINEAR побудовано прогнозні траєкторії на 2025–2030 рр. Виявлено ефект «гістерезису»: різке погіршення рівня інноваційного потенціалу під впливом зовнішнього тиску та тенденція до повільного відновлення навіть за умов сприятливого зовнішнього середовища. Зіставлення прогнозних траєкторій із визначеними сценаріями встановило наближення підприємства до песимістичної моделі розвитку, що обумовлює необхідність цілеспрямованого державного регулювання та галузевої підтримки як ключових умов інноваційного відновлення підприємств молокопереробної галузі України.
Авторське право (c) 2026 Дарина Миколаївна Смірнова https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Методичний підхід до оцінки розвитку людського капіталу управлінського персоналу в галузі охорони здоров’я в умовах воєнного періоду
Актуальність дослідження зумовлена зростанням ролі управлінського персоналу у забезпеченні стійкості та адаптивності підприємств охорони здоров’я в умовах воєнного часу. За таких обставин особливого значення набуває оцінка розвитку його людського капіталу з урахуванням галузевої специфіки й ризиків воєнного періоду. Мета статті полягає у розробленні методичного підходу до оцінки розвитку людського капіталу управлінського персоналу підприємств галузі охорони здоров’я з урахуванням умов воєнного періоду в Україні. Методи дослідження: аналізу і логічного узагальнення, індексний метод, ентропійне зважування за Шенноном, адитивної згортки, аналітичного групування. Розрахунків виконано з використанням авторської програми у Python. Емпіричну базу дослідження становлять дані підприємств охорони здоров’я м. Харкова та Харківської області за 2014–2025 рр. Розглянуто відмінності людського капіталу управлінців від інших його видів: стратегічний характер впливу, універсальність навичок і гібридність компетентностей та інші. Обґрунтовано основні етапи методичного підходу до оцінки людського капіталу управлінського персоналу, які включають формування системи часткових показників оцінки його розвитку, нормування цих показників й визначення їх ваг, розрахунок інтегрального індексу розвитку людського капіталу управлінського персоналу спочатку без, а потім із урахуванням показника плинності. Проведено інтерпретацію отриманих значень інтегрального індексу розвитку людського капіталу управлінського персоналу досліджуваних підприємств галузі охорони здоров’я, що дозволило запропонувати для них рекомендації щодо подальшого розвитку. Обґрунтовано особливості оцінки розвитку людського капіталу управлінського персоналу підприємств охорони здоров’я у воєнний період. Запропонований підхід придатний для обґрунтування кадрових рішень та вибору пріоритетів інвестування у стійкість підприємств охорони здоров’я.
Авторське право (c) 2026 Олеся Олександрівна Ястремська, Геннадій Вячеславович Стаматін https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Інституційні та макроекономічні детермінанти економічної безпеки України в умовах повоєнного відновлення: роль ветеранського підприємництва
У статті досліджено концептуальні, інституційні та макроекономічні засади забезпечення економічної безпеки України в умовах повоєнного відновлення з особливим акцентом на роль малого та середнього підприємництва, зокрема ветеранського бізнесу. Проаналізовано ключові макроекономічні індикатори на 2025–2026 роки на основі прогнозів Міжнародного валютного фонду, Світового банку та Національного банку України. Систематизовано правові рамки ветеранського підприємництва з огляду на імплементацію Закону України «Про ветеранське підприємництво» № 4563-IX. Також виявлено галузеву та географічну структуру ветеранського бізнесу, оцінено рівень психологічного та операційного навантаження, а також проаналізовано маркетингові стратегії та ризики. Досліджено архітектуру фінансового забезпечення через призму державних грантових програм (Український ветеранський фонд, Міністерство економіки) та банківського кредитування («Ощадбанк», «UKRSIBBANK»). Доведено наукову новизну «політики героїв» як фактора зміцнення національної економічної стійкості через механізми соціального підприємництва.
Авторське право (c) 2026 Ольга Іванівна Маслак, Андрій Борисович Почтовюк, Андрій Володимирович Корецький https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Архітектури управління людськими ресурсами в умовах воєнного стану: рекрутинг, цифровізація та євроінтеграція
Метою статті є обґрунтування теоретико-методологічних засад та розробка практичних рекомендацій щодо трансформації архітектури управління людськими ресурсами вітчизняних підприємств в умовах деструктивного впливу воєнних дій та необхідності дотримання євроінтеграційних вимог. У процесі дослідження були використані такі методи: компаративний темно-структурний аналіз застосовано для вивчення сучасного стану ринку праці та дестабілізаційних чинників впливу на персонал; за допомогою компаративного аналізу зіставлено класичні моделі соціальної відповідальності та сучасні параметри нефінансової звітності; статистичний метод використано для оцінювання динаміки кадрових змін та інтенсивності онлайн-навчання кадрів; метод логічного узагальнення дозволив сформулювати етапи впровадження безпаперового діловодства та стратегічні вектори забезпечення життєстійкості організацій. За результатами дослідження вивчено специфіку адаптації систем управління до умов глибокої невизначеності. Визначено особливості диверсифікації джерел залучення фахівців, зокрема через взаємодію з платформами оборонного сектору та активне використання потенціалу внутрішньо переміщених осіб та професійної діаспори. Систематизовано поетапний алгоритм переходу підприємств на електронний документообіг, що базується на проведенні комплексного аудиту, регламентації процесів, легітимізації комунікацій та технічній інтеграції. Доведено ефективність автоматизації кадрових процедур на базі ERP-систем для реалізації концепції керівництва на основі актуальних даних. Виокремлено ключові відмінності між традиційними благодійними ініціативами бізнесу та кількісно вимірними екологічними, соціальними та управлінськими критеріями. Визначено пріоритетність розбудови інклюзивного середовища, екологічного адміністрування та психосоціальної підтримки працівників у контексті виконання вимог європейського законодавства. У висновках дослідження доведено, що формування адаптивної та людиноцентричної архітектури управління є критичним фактором збереження людського капіталу країни. Обґрунтовано необхідність інтеграції спеціалізованих метрик у стратегічні цілі компаній для підвищення їхньої інвестиційної привабливості. Сформульовано пропозиції щодо нівелювання соціально-психологічних бар'єрів віддаленої роботи шляхом побудови стійких гібридних моделей організації праці. Наголошено на важливості розроблення дієвих програм корпоративної реінтеграції демобілізованих ветеранів, що є передумовою успішного повоєнного відновлення.
Авторське право (c) 2026 Анастасія Юріївна Данілкова, Євгенія Олександрівна Шелест https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Управління фінансовою безпекою суб'єктів господарювання в умовах воєнної економіки України: діагностика загроз та адаптивна системна архітектура
Мета. Обґрунтувати адаптивну системну архітектуру управління фінансовою безпекою суб'єктів господарювання в умовах воєнної економіки України на основі типології каскадних загроз і концептуалізації цифровізації як драйвера адаптивної здатності. Методи. Систематизація та порівняльний аналіз теоретичних підходів до управління фінансовою безпекою; матричний метод для побудови чотиришарової архітектури; емпіричний аналіз каскадних ефектів на основі даних Kyiv School of Economics, Національного банку України, Опендатабот, Razumkov Centre за 2022–2024 рр. Методологічну основу становить синтез неоінституційної економічної теорії, корпоративної рамки управління ризиками COSO ERM 2017 та концепцій резильєнс-економіки (absorptive, adaptive, transformative resilience). Результати. Сформульовано п'ять принципів адаптивного управління — каскадність, багатовимірність, цифрова інтенсивність, інституційна вкоріненість, диференціація за розміром; розроблено типологію п'яти типів загроз (фізико-операційні, макрофінансові, регуляторні, кіберфінансові, кадрово-репутаційні) з ідентифікацією індикаторів, часових горизонтів та механізмів каскадного взаємопідсилення; побудовано чотиришарову архітектуру (поглинальна стійкість, моніторинг, адаптація, трансформація) з визначенням 16 ключових інструментів та KPI; розроблено дорожню карту впровадження 2025–2030 рр. з диференціацією за чотирма розмірами бізнесу (мікро, малі, середні, великі підприємства). Висновки. Наукова новизна полягає у концептуалізації каскадного механізму взаємопідсилення воєнних загроз та обґрунтуванні цифровізації фінансової функції як ядра адаптивної здатності, без якого інші шари архітектури втрачають інформаційну базу для своєчасних рішень. Практичне значення стосується трьох адресатів: менеджменту українських підприємств (інструмент самодіагностики готовності та планування трансформації); державних регуляторів — НБУ, Мінфіну, Мінекономіки (підстава для адресної політики підтримки бізнесу за розмірами); міжнародних донорів — Ukraine Facility, ЄБРР, IFC (рамка координації фінансової допомоги).
Авторське право (c) 2026 Валерій Сергійович Шапошников https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Вплив війни в Україні на ринкову поведінку підприємств: трансформація пропозиції та структури економічних витрат
Метою статті є дослідження впливу війни в Україні на ринкову поведінку підприємств, трансформацію ринкової пропозиції та структури економічних витрат. Для досягнення поставленої мети були використані такі методи: структуризації, узагальнення отриманих даних, абстрактно-логічний, порівняльний і системний аналіз. У результатах дослідження проаналізовано основні виклики воєнного періоду, а саме: руйнування інфраструктури, порушення логістики, дефіцит трудових ресурсів, зростання виробничих витрат і релокацію бізнесу. Визначено особливості адаптації підприємств до нестабільного економічного середовища, зміни у структурі виробництва, цифровізацію, диверсифікацію каналів збуту та впровадження антикризових стратегій управління. Обґрунтовано, що українські підприємства демонструють високий рівень стійкості та адаптивності завдяки інноваціям, міжнародній підтримці й освоєнню нових ринкових можливостей. У висновках зазначено, що війна спричинила суттєві зміни у структурі ринкової пропозиції та негативно вплинула на економічні результати діяльності підприємств.
Авторське право (c) 2026 Наталія Юріївна Іванова, Тетяна Петрівна Палієнко https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Практичні інструменти удосконалення бренду роботодавця будівельних підприємств в умовах кадрового дефіциту та глобальних викликів
В умовах кадрового дефіциту, воєнних ризиків, трудової міграції та конкуренції за кваліфікованих працівників бренд роботодавця набуває для будівельних підприємств стратегічного значення як інструмент залучення, утримання й розвитку персоналу. Метою статті є обґрунтування практичних інструментів удосконалення бренду роботодавця будівельних підприємств з урахуванням галузевої специфіки та глобальних викликів. Методи.Використано системний підхід, контент-аналіз джерел, структурно-функціональне узагальнення, порівняльний аналіз, логіко-економічне моделювання та емпіричну систематизацію відкритих даних. Емпіричну основу становлять дані Міністерства економіки України щодо кадрових потреб роботодавців, матеріали European Labour Authority про дефіцит робочої сили в Європі, профіль будівельного сектору IREX/EasyBusiness, а також дослідження з HR-брендингу, кадрового забезпечення й корпоративної соціальної відповідальності. Результати. Узагальнено кадрові виклики будівельних підприємств: дефіцит робітничих професій та інженерно-технічних кадрів, сезонність, проєктний характер зайнятості, високі вимоги до безпеки праці, потребу в адаптації, наставництві, навчанні та цифровому просуванні роботодавця. Запропоновано контурно-інструментальний підхід до удосконалення HR-бренду, що охоплює діагностику кадрових проблем, формування ціннісної пропозиції роботодавця, розвиток внутрішніх HR-інструментів, зовнішнє просування, партнерство з освітою, соціально-безпековий контур, моніторинг результативності та коригування рішень. Висновки. Доведено, що HR-брендинг будівельного підприємства є не лише комунікаційною активністю, а управлінсько-економічним механізмом зміцнення кадрового потенціалу. Застосування запропонованих інструментів сприятиме зниженню плинності персоналу, скороченню строків закриття вакансій, підвищенню привабливості роботодавця та формуванню кадрового резерву.
Авторське право (c) 2026 Людмила Сергіївна Данилюк https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Оцінювання впливу міграційної кризи на економічну безпеку України в умовах воєнних викликів
Метою статті є формування методичного підходу до оцінювання впливу міграційної кризи на економічну безпеку України в умовах воєнних викликів шляхом розроблення компактного інструментарію експрес-діагностики міграційно-асоційованих ризиків. Методологічну основу дослідження становлять загальнонаукові та спеціальні методи економічного аналізу, зокрема системний підхід, метод індикаторного оцінювання, інтегральний підхід, методи порівняльного аналізу, узагальнення та економічного моделювання. Для формування аналітичного інструментарію використано принцип мін-макс нормалізації показників, що дозволяє привести різнорідні соціально-економічні індикатори до єдиної безрозмірної шкали та забезпечити можливість їх агрегування в інтегральний показник. У дослідженні обґрунтовано доцільність розгляду міграційної кризи не лише як гуманітарного чи демографічного явища, а як одного з вагомих факторів дестабілізації економічної безпеки держави. Визначено основні канали негативного впливу міграційних процесів на економічну систему, серед яких втрата людського капіталу, дефіцит трудових ресурсів, скорочення податкової бази, підвищення бюджетного навантаження та послаблення потенціалу післявоєнного відновлення. Запропоновано авторський методичний підхід у формі Експрес-індексу міграційного впливу на економічну безпеку (EMEBS), що базується на агрегуванні шести ключових індикаторів, які відображають демографічний, трудовий, фіскальний та соціально-економічний виміри економічної безпеки. Розроблено алгоритм формування індексу, який передбачає відбір індикаторів, їх класифікацію на стимулятори та дестимулятори, нормалізацію, агрегування та інтерпретацію результатів за чотирирівневою шкалою оцінювання. Запропонований підхід дозволяє оперативно виявляти критичні тенденції та формувати аналітичну основу для прийняття управлінських рішень у сфері економічної безпеки. Доведено, що міграційна криза в умовах повномасштабної війни формує комплексні довгострокові ризики для економічної безпеки України, які охоплюють демографічну, трудову, фінансову та соціальну підсистеми.
Авторське право (c) 2026 Юрій Юрійович Брецко https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Економетричний аналіз траєкторій пост-воєнного відновлення економіки України на основі досвіду країн Балканського регіону (Хорватія та Боснія і Герцеговина)
Актуальність дослідження зумовлена системним руйнуванням економіки України внаслідок повномасштабної війни (прямі збитки інфраструктури перевищили 152 млрд дол. США) та потребою емпіричної перевірки закладених у Національному плані відновлення темпів зростання ВВП понад 7 %, що актуалізує розроблення кількісно обґрунтованих траєкторій відбудови на основі досвіду пост-конфліктних країн. Мета дослідження полягає в економетричному аналізі моделей і сценаріїв пост-воєнного відновлення української економіки шляхом порівняльного дослідження досвіду Хорватії та Боснії і Герцеговини для визначення шляхів досягнення сталого економічного зростання. Методи. Оцінено комплекс економетричних моделей на щорічних даних Світового банку за 1996–2024 рр.: панельну регресію з фіксованими ефектами та індивідуальні моделі для двох країн з робастними похибками HAC, доповнені ETSX-прогнозом із довірчими інтервалами. Результати.Підтверджено визначальну роль прямих іноземних інвестицій та експорту як драйверів зростання й розглянуто три сценарії відновлення України на 2027–2036 рр.; доведено, що цілі плану досяжні лише за експортно-інвестиційної моделі. Інтеграційно-експортна траєкторія Хорватії забезпечила конвергенцію до європейських стандартів, тоді як залежно-трансфертна траєкторія Боснії і Герцеговини сформувала економіку інерційного типу з ознаками структурної стагнації; окрему увагу приділено нелінійному впливу грошових переказів, актуальному для України з огляду на понад 6,7 млн її громадян за кордоном. Висновки. Інституційна якість, верховенство права та послідовна євроінтеграційна політика є ключовими передумовами трансформації первинного відновлення у стале довгострокове зростання. Отримані оцінки еластичності ВВП до прямих іноземних інвестицій та експорту мають прикладну цінність для коригування Національного плану відновлення, політики залучення капіталу та переорієнтації зовнішньої торгівлі. Перспективами подальших досліджень є розширення моделі інституційними індикаторами та секторальна декомпозиція ВВП.
Авторське право (c) 2026 К. М. Парамонова, О. С. Катуніна https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Розвиток інструментів державного регулювання та стимулювання малого підприємництва України в умовах ресурсних обмежень
Мета. Обґрунтування теоретико-методичних засад формування інтегрованої моделі державної підтримки малого підприємництва в Україні, яка базується на синергії фінансово-кредитних, фіскальних та цифрових інструментів для нівелювання деструктивного впливу ресурсних обмежень воєнного часу. Методи. Методологічну основу дослідження становлять методи системного й порівняльного аналізу, за допомогою яких типізовано ключові дефіцити бізнес-середовища. Застосування структурно-функціонального підходу дозволило оцінити дієвість наявних державних програм підтримки, а методи прогностичного моделювання та абстрагування було використано для визначення векторів трансформації регуляторної політики та оцінювання їхнього потенційного впливу на життєздатність підприємницького сектору. Результати. Здійснено детальну діагностику критичного звуження ресурсного базису вітчизняного малого бізнесу. Систематизовано та класифіковано чинники стримування ділової активності за джерелами їх походження на внутрішні, зовнішні та інституційні, виявлено їхній кумулятивний характер. Доведено, що традиційні фінансові, податкові та дерегуляційні механізми, попри короткостроковий стабілізаційний ефект, мають обмежену результативність через високу фрагментарність, складність адміністративного супроводу та низьку адресність. Обґрунтовано доцільність запровадження парадигми data-driven на основі аналізу великих даних та розширення сервісного функціоналу цифрових платформ взаємодії. Запропоновано комплекс прикладних рекомендацій, що передбачають впровадження гібридних фінансових інструментів (поєднання державних гарантій з краудфандингом), селективне податкове стимулювання інноваційної діяльності та розгортання «регуляторних пісочниць» для безпечного тестування нових бізнес-моделей. Висновки. Встановлено, що перехід від пасивного субсидування до концепції смарт-регулювання дозволить суттєво оптимізувати часові та транзакційні витрати суб’єктів господарювання. Висновки. Доведено, що реалізація інтегрованого підходу забезпечить підвищення рівня фінансової інклюзії, прискорить технологічну модернізацію, мінімізує інституційні ризики та створить економічні передумови для природної детінізації та довгострокової стійкості малого підприємництва. Окреслено перспективні напрями подальших наукових пошуків, пов'язані з розробкою критеріїв диференціації податкових преференцій за рівнем енергоефективності МП та адаптацією інструментів до регіональної специфіки територіальних громад.
Авторське право (c) 2026 Ганна Миколаївна Калач https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Financial Self-Sufficiency of Ukrainian Territorial Communities: Evidence from Transcarpathian Communities Bordering Hungary
The article examines the financial self-sufficiency of territorial communities in Ukraine under budgetary decentralization, martial law and growing interregional asymmetry. The study focuses on the capacity of communities to generate own revenues, finance delegated and own powers, reduce dependence on transfers and maintain public services. The research combines theoretical generalization of international and Ukrainian approaches to fiscal autonomy with an empirical assessment of community budgets for 2021–2025. Special attention is paid to Transcarpathia and to communities bordering Hungary, where demographic, logistical, cross-border and wartime factors shape local fiscal capacity. The methodology includes indicator analysis, comparative regional assessment, clustering elements, an integrated financial self-sufficiency index and the adapted Brown test of municipal financial condition. The analysis uses indicators of per capita revenues and expenditures, administrative costs, capital expenditures, transfer dependency, the share of local taxes and fees, wage burden and spending on culture, physical education and sports. The results show that Ukrainian communities remain highly differentiated in terms of fiscal capacity. While some urban and economically diversified communities demonstrate high or optimal self-sufficiency, many peripheral, rural and small communities remain in low or critical categories. In Transcarpathia, Chop and Berehove show stable positions, while Batyovo demonstrates improvement; however, several Hungarian-border communities continue to face weak tax potential, high transfer dependence and limited investment capacity. The study concludes that financial self-sufficiency should be understood not only as budgetary independence, but also as the ability to ensure resilience, development and equitable access to services. Strengthening local tax bases, improving budget management and introducing targeted support mechanisms for vulnerable communities are essential for post-war recovery and sustainable development.
Авторське право (c) 2026 Robert Bacho, Gabor Pataki, Oxana Perchi https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ІТ-сектор як драйвер зайнятості та інновацій в Україні в контексті гідної праці та сталого розвитку
Основною метою даної роботи є дослідження ролі ІТ-сектору як ключового драйвера зайнятості, інноваційного розвитку та економічного зростання України в умовах повномасштабного воєнного вторгнення та євроінтеграційного курсу, аналіз відповідності умов праці в галузі критеріям гідної праці Міжнародної організації праці, а також обґрунтування пріоритетних напрямів державної політики щодо розвитку ІТ-індустрії в контексті сталого інноваційного розвитку. У дослідженні використано методи системного аналізу, порівняльного аналізу та статистичного узагальнення динаміки розвитку ІТ-галузі за 2019–2024 роки. Для оцінки відповідності ІТ-зайнятості критеріям гідної праці застосовано матричний підхід, заснований на чотирьох стовпах концепції МОП: продуктивній зайнятості, справедливій винагороді, соціальному захисті та соціальному діалозі. Встановлено, що ІТ-сектор демонструє унікальну стійкість до кризових явищ, підтримуючи зайнятість навіть в умовах повномасштабної війни. Рівень оплати праці в галузі перевищує середні показники по економіці у 3–10 разів залежно від кваліфікації фахівця, що відповідає критерію справедливої винагороди МОП. Водночас виявлено системні прогалини: переважання ФОП-зайнятості (60–80% фахівців), гендерний дисбаланс у технічних спеціальностях, нерівномірний регіональний розподіл можливостей та слабкість інститутів соціального діалогу на галузевому рівні. Запропоновано пріоритетні напрями державної політики: законодавче врегулювання статусу ІТ-фахівців із поступовим переходом від ФОП-моделі до повноцінних трудових відносин, формування комплексної стратегії розвитку цифрових компетенцій для перекваліфікації фахівців із традиційних галузей, підтримка регіональних ІТ-кластерів для подолання просторових диспропорцій, розбудова механізмів галузевого соціального діалогу та гармонізація регулювання ринку праці з вимогами директив ЄС у рамках євроінтеграційного порядку денного України.
Авторське право (c) 2026 Андрій Сергійович Єфімов https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Ринок праці в країнах Європейського Союзу: структурні та сучасні тенденції
У статті досліджено сучасні тенденції розвитку ринку праці Європейського Союзу в умовах глобальних соціально-економічних трансформацій. Актуальність теми зумовлена суттєвими змінами у структурі зайнятості, професійно-кваліфікаційних вимогах до працівників та механізмах регулювання трудових відносин під впливом цифровізації, демографічних процесів і технологічної модернізації економіки. Метою дослідження є аналіз сучасного стану ринку праці ЄС, визначення ключових факторів його трансформації та оцінка ефективності політики зайнятості в країнах Європейського Союзу. У результаті дослідження встановлено, що ринок прац і ЄС характеризується відносною стабільністю показників зайнятості та поступовим скороченням рівня безробіття, однак водночас зберігаються значні структурні дисбаланси між попитом на робочу силу та її пропозицією. Визначено, що одним із головних викликів є невідповідність професійно-кваліфікаційних характеристик працівників сучасним потребам економіки. Значний вплив на розвиток ринку праці справляє демографічне старіння населення, яке призводить до скорочення частки працездатного населення та посилення навантаження на систему соціального забезпечення. Установлено, що провідну роль у структурі зайнятості відіграє сектор послуг, зокрема сфери інформаційно-комунікаційних технологій, охорони здоров’я, соціальних і професійних послуг, тоді як частка зайнятих у традиційних галузях виробництва поступово зменшується внаслідок автоматизації та технологічних змін. Дослідження показало, що сучасна політика зайнятості в країнах ЄС базується на поєднанні гнучкості ринку праці та соціального захисту працівників відповідно до концепції «flexicurity». Важливого значення набувають програми перекваліфікації, розвитку професійних навичок і підтримки мобільності робочої сили. Зроблено висновок, що подальший розвиток ринку праці ЄС залежить від ефективності структурних реформ, інвестицій у людський капітал та узгодження соціальної, освітньої й інноваційної політики.
Авторське право (c) 2026 Лариса Василівна Осіпова https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Якість життя населення України в умовах кризових викликів: порівняльний аналіз з країнами ЄС
Метою статті є здійснення порівняльного аналізу якості життя населення України в умовах кризових викликів шляхом оцінювання ключових соціально-економічних індикаторів у зіставленні з країнами Європейського Союзу та виявлення структурних дисбалансів, що стримують формування стійкої моделі людського розвитку в умовах воєнних ризиків. Методологічну основу дослідження становлять загальнонаукові та спеціальні методи економічного аналізу, зокрема системний підхід, компаративний аналіз, індикаторний підхід, метод статистичного зіставлення, графічний метод, метод узагальнення та аналітичної інтерпретації результатів. Для оцінювання рівня якості життя використано міжнародно визнані індикатори, зокрема Індекс людського розвитку (HDI), а також Legatum Prosperity Index як комплексний показник добробуту та соціально-економічної стійкості. У дослідженні обґрунтовано доцільність розгляду якості життя не лише як соціального індикатора добробуту населення, а як інтегрального критерію оцінювання стійкості соціально-економічної системи держави в умовах кризових трансформацій. Проведено порівняльний аналіз України з країнами ЄС, зокрема Польщею, Німеччиною, Францією, Італією та Іспанією, які репрезентують різні моделі соціальної політики, рівні економічного розвитку та інституційної спроможності. Встановлено, що повномасштабна війна спричинила суттєве погіршення ключових параметрів якості життя в Україні. Водночас визначено окремі сфери відносної стійкості, зокрема освіту, охорону здоров’я, соціальний капітал та умови життя, що свідчить про адаптивний потенціал національної соціально-економічної системи. Доведено, що основними структурними обмеженнями забезпечення належного рівня якості життя в Україні залишаються інституційна слабкість, низька економічна стійкість, недостатня інвестиційна привабливість та високий рівень зовнішніх ризиків. Результати дослідження формують аналітичне підґрунтя для обґрунтування пріоритетів державної політики у сфері післявоєнного відновлення, людського розвитку та підвищення соціально-економічної стійкості України в контексті європейської інтеграції.
Авторське право (c) 2026 Резніков Вячеслав Вячеславович https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Mechanism for the formation of client ecosystems in the beauty industry based on referral interaction models
The relevance of the study is determined by intensifying competition in the beauty industry, changing patterns of consumer behavior, and the growing importance of trust, personalized communication, and digital interaction channels in customer acquisition and retention processes. Under contemporary market conditions, traditional marketing instruments are increasingly being replaced by referral interaction models that facilitate the formation of sustainable network relationships among clients, businesses, and partners. In this context, particular attention should be paid to the study of client ecosystem formation mechanisms as a factor contributing to enhanced competitiveness and sustainable business development in the beauty sector. The purpose of the article is to substantiate the mechanism for the formation of client ecosystems in the beauty industry based on referral interaction models and to determine their influence on strengthening customer loyalty, enhancing network effects, and ensuring long-term business development. Methods. The study employs methods of theoretical generalization, analysis and synthesis, systematization, structural and logical analysis, comparison, and interpretation of scientific sources. Results. The conceptual foundations of client ecosystem formation in the beauty industry have been examined, and their key structural elements have been identified. It has been revealed that referral interaction models perform not only the function of attracting new customers but also contribute to strengthening trust, increasing customer engagement, and supporting the development of long-term relationships among ecosystem participants. The role of digital technologies, CRM systems, communication platforms, and analytical tools in ensuring the sustainable functioning of client ecosystems has been determined. It has been proven that the effectiveness of ecosystem development largely depends on the integration of organizational and digital management mechanisms, the ability of businesses to coordinate interactions among different stakeholder groups, and the maintenance of a high-quality customer experience. The principal managerial, technological, and behavioral challenges associated with scaling referral ecosystems have been identified, including fragmented digital infrastructures, difficulties in customer data management, reputational risks, and the complexity of evaluating ecosystem performance. Conclusions. The expediency of integrating referral mechanisms into comprehensive customer relationship management systems, expanding the use of digital personalization tools, strengthening partnership networks, and improving analytical support for ecosystem governance has been substantiated. Prospects for further research are associated with the development of methodological approaches to evaluating the effectiveness of client ecosystems, the analysis of network effects generated by referral interactions, and the assessment of the impact of artificial intelligence technologies on ecosystem development models in the beauty industry.
Авторське право (c) 2026 Oksana Borysova https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Адаптація Business Model Canvas до стартап-екосистем в умовах невизначеності
Актуальність дослідження зумовлена динамічністю та нестабільністю сучасного підприємницького середовища, зокрема екосистем стартапів, що характеризуються високим рівнем ризику, швидкою зміною ринкової кон’юнктури й технологічних трендів, що потребує переосмислення критеріїв до формування та валідації бізнес-моделей. Мета статті – аналіз теоретичних і методологічних підходів до адаптації Business Model Canvas до умов невизначеності, притаманних середовищам стартапів. У роботі застосовано методи: аналізу наукової літератури – для вивчення поточних напрацювань із тематики; узагальнення та систематизації – для представлення результатів дослідження. Відзначено, що класична структура Business Model Canvas, попри свою цінність як аналітичного інструменту, передбачає концептуальне переосмислення в контексті динамічних ринків, що розвиваються під впливом інновацій. Проаналізовано економічну суть та еволюцію Business Model Canvas як механізму для створення, надання та отримання цінності, а також його обмеження під час застосування в стартапах на ранніх етапах розвитку, що вирізняються неповною інформацією та високим рівнем ризику. Встановлено, що екосистеми стартапів функціонують як складні, інтерактивні середовища, де численні зацікавлені сторони впливають на конфігурацію та трансформацію бізнес-моделей. Показано, що невизначеність є у всіх елементах бізнес-моделі стартапів, зокрема в сегментах клієнтів, ціннісних пропозиціях, джерелах доходу та ключових ресурсах, що зумовлює необхідність постійної перевірки й коригування. Доведено, що адаптація Business Model Canvas до стартап-екосистем має відбуватися на основі узгодженості, інтеграції в екосистему та гнучкості всіх структурних компонентів. Запропоновано адаптивну модель Business Model Canvas, що об’єднує елементи сценарного планування, оцінювання ризиків та механізмів зворотного зв’язку, що дає змогу стартапам ефективно реагувати на зміни ринкового середовища. З’ясовано, що перетворення Business Model Canvas на динамічний та адаптивний інструмент поліпшує його практичну застосовність у стартап-екосистемах і сприяє підвищенню стійкості, масштабованості й сталого розвитку інноваційних підприємств в умовах невизначеності.
Авторське право (c) 2026 Сніжана Миколаївна Сукачова, Ольга Дмитрівна Тімченко https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Стратегії забезпечення економічної стійкості та адаптивності бізнесу в умовах воєнного стану
Метою статті є теоретичне обґрунтування та систематизація підходів до забезпечення економічної стійкості й адаптивності підприємств в умовах воєнного стану, а також визначення ключових напрямів формування ефективних адаптивних бізнес-стратегій. Методи. У дослідженні використано методи аналізу і синтезу для узагальнення наукових підходів, системний підхід для розгляду бізнесу як цілісної динамічної системи, порівняльний аналіз для зіставлення міжнародного та вітчизняного досвіду, а також структурно-функціональний метод для визначення складових адаптивних стратегій підприємств. Результати. Проаналізовано сучасні теоретичні підходи до трактування економічної стійкості бізнесу та встановлено їх еволюцію від стабілізаційного до адаптивного, динамічного і цифрово-орієнтованого підходів. Визначено, що економічна стійкість доцільно розглядати як інтегровану категорію, яка поєднує здатність до збереження функціонування, адаптації та трансформації бізнес-моделі. Досліджено вплив воєнного стану на функціонування підприємств і встановлено системний характер ризиків, що охоплюють фінансову, операційну, кадрову та зовнішньоекономічну сфери. Обґрунтовано, що в умовах війни відбувається перехід підприємств до режиму виживання, що супроводжується трансформацією управлінських пріоритетів і зміною логіки стратегічного розвитку. Виявлено зростання ролі цифрової трансформації як ключового інструменту забезпечення безперервності діяльності та підвищення гнучкості бізнесу. Систематизовано напрями адаптації підприємств, серед яких визначено фінансову гнучкість, трансформацію операційних процесів, цифровізацію та диверсифікацію зовнішньоекономічної діяльності. Висновки. Доведено, що ефективне функціонування підприємств в умовах воєнного стану можливе лише за умови формування комплексних адаптивних стратегій, що поєднують фінансові, організаційні та технологічні інструменти управління. Результати дослідження можуть бути використані для підвищення стійкості бізнесу та обґрунтування стратегічних рішень в умовах тривалої нестабільності.
Авторське право (c) 2026 Наталія Едуардівна Красностанова, Сергій Миколайович Бугазіянус https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Особливості інституційно-інфраструктурного забезпечення інноваційної діяльності підприємницького сектору Причорномор’я та напрями його удосконалення
Метою статті є дослідження особливостей інституційно-інфраструктурного забезпечення інноваційної діяльності підприємницького сектору регіону Причорномор’я, виявлення тенденцій його функціонування та обґрунтування практичних рекомендацій щодо його удосконалення в умовах цифровізації та повоєнного відновлення економіки. У дослідженні використано комплекс загальнонаукових і спеціальних методів, зокрема: системний підхід — для розгляду інституційно-інфраструктурного забезпечення як цілісної системи; порівняльний аналіз — для оцінки розвитку інноваційної інфраструктури в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях; статистичний аналіз — для узагальнення динаміки елементів інноваційної інфраструктури; структурно-функціональний метод — для визначення ролі окремих інституцій у формуванні інноваційної екосистеми; метод узагальнення — для формування практичних рекомендацій. За результатами дослідження встановлено, що інституційно-інфраструктурне забезпечення інноваційної діяльності регіону Причорномор’я є нерівномірним та структурно незбалансованим. Доведено, що Одеська область виступає лідером за рівнем розвитку інноваційної інфраструктури, демонструючи її кількісне та якісне зростання, зокрема за рахунок розвитку індустріальних парків, кластерів та центрів інтелектуальної власності. Миколаївська область характеризується поступовим, але обмеженим розвитком інфраструктурних елементів, тоді як Херсонська область має критично низький рівень забезпеченості та фрагментарність інституційної бази. Виявлено домінування окремих інституцій підтримки при недостатньому розвитку таких елементів, як інноваційні платформи, акселераційні мережі та технологічні парки. Обґрунтовано необхідність трансформації інфраструктури у більш гнучкі, цифровізовані та інтегровані форми. Висновки. Запропоновано комплекс практичних заходів щодо удосконалення інституційно-інфраструктурного забезпечення інноваційної діяльності підприємницького сектору Причорномор’я, зокрема: переорієнтацію наукового потенціалу на комерціалізацію розробок, створення єдиної цифрової платформи інноваційних проєктів, формування мережі галузевих акселераторів, розвиток корпоративних лабораторій та дуальних освітніх програм, а також модернізацію технологічних парків у форматі Smart-Tech Park. Реалізація запропонованих рекомендацій сприятиме підвищенню активізації інноваційної підприємницької діяльності, посиленню взаємодії науки та бізнесу та формуванню конкурентоспроможної інноваційної екосистеми.
Авторське право (c) 2026 Тетяна Василівна Уманець, Ганна Володимирівна Карпінська, Ігор Анатолійович Федоров https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
The impact of Artificial Іntelligence technologies on the effectiveness of marketing strategies of small and medium-sized businesses: an econometric analysis
Purpose: This study is aimed at providing the empirically-based evaluation of the influence of Artificial intelligence (AI) technologies on the efficiency of marketing strategies in small and medium-sized enterprises, considering the differences between the digital development, institutional conditions, and organizational capabilities of national economies. The study answers the question of the necessity of quantitative data describing the role of AI in the performance of marketing at different levels of technological preparedness and economic revolution. Methods: The panel econometric analysis is based on the data of SMEs in Poland, Estonia, and Ukraine during the period of 2021-2024. The multidimensional index of AI adoption is created, with key elements of machine learning applications, marketing automation, personalization systems, and data analytics tools. The effectiveness of marketing is gauged using a composite indicator consistingof return on marketing investment, customer conversion rates, customer acquisition efficiency, as well as long-term value indicators. The empirical approach comprises fixed-effects panel regression, nonlinear modeling to identify threshold effects, interaction terms to test moderating influences and a dynamic panel model that is estimated using the generalized method of moments to control endogeneity and persistence. Results: The findings suggest the statistically significant and economically significant positive correlation between the use of AI and the marketing performance. Simultaneously, the analysis indicates a nonlinear tendency that consists of decreasing marginal returns on increasing the intensity of AI past an optimal mark. The results indicate that the effectiveness of the AI is significantly improved in terms of increased levels of digital maturity and human capital, which supports the role of complementary assets in technology-based performance. Comparative analysis across countries reveals that Estonia has the highest efficiency gains because of its well-developed digital ecosystem, Poland has the most stable and consistent improvement, and Ukraine has the strongest potential of improvement in marginal terms despite structural limitations. The dynamic specification proves the persistence of marketing performance and the cumulative impact of AI technologies over time. Conclusions: The research supports the argument of artificial intelligence as a driving force of enhancing marketing performance in SMEs and the need to be balanced in its application and compatibility with organizational capabilities. The findings are useful in advancing the econometric study of digital transformation and offer some practical implications on business strategy and public policy in improving the capacity to innovate and be competitive.
Авторське право (c) 2026 Oleksii Voitenko https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Когнітивно-адаптивна модель управління проєктами оборонно-промислового комплексу в умовах стратегічної невизначеності
Актуальність дослідження зумовлена глибокою трансформацією сектору безпеки й оборони, високою інтенсивністю зовнішніх загроз, прискоренням технологічних змін та необхідністю забезпечення ефективного використання обмежених ресурсів в умовах стратегічної невизначеності. Метою статті є розроблення концептуальної когнітивно-адаптивної моделі управління проєктами оборонно-промислового комплексу в умовах стратегічної невизначеності, яка забезпечує формалізацію причинно-наслідкових взаємозв’язків між ключовими факторами функціонування системи, підтримку адаптивного прийняття рішень та підвищення стійкості й ефективності реалізації проєктів ОПК. У процесі дослідження використано методи системного аналізу - для обґрунтування логіки функціонування проєктів ОПК як складних відкритих систем; методи структурно-функціонального аналізу - для формування архітектури когнітивно-адаптивної моделі; метод когнітивного моделювання - для побудови причинно-наслідкових взаємозв’язків між ключовими параметрами системи; елементи системної динаміки - для визначення контурів зворотного зв’язку та механізмів адаптації; метод узагальнення - для систематизації сучасних наукових підходів до перед проектного планування, адаптивного управління складними системами. У результаті дослідження встановлено, що сучасне середовище функціонування ОПК характеризується високою динамічністю військово-стратегічних загроз, швидкою зміною технологічних вимог, ресурсними обмеженнями та нелінійністю зовнішніх впливів, що потребує переходу до когнітивно-адаптивних підходів управління проєктами. Сформовано концептуальну структуру когнітивно-адаптивної моделі управління проєктами ОПК, яка включає зовнішнє середовище стратегічної невизначеності, когнітивний контур інтерпретації, адаптивний контур управління та механізми зворотного зв’язку. Побудована когнітивна карта взаємозв’язків дозволила формалізувати причинно-наслідкові залежності між ключовими параметрами системи та визначити позитивні й негативні feedback-контури, що впливають на результативність реалізації проєктів ОПК. Запропонований адаптивний механізм управління, який включає цикли корекції, сценарне оновлення, тригери зміни параметрів проєкту та динамічний перерозподіл ресурсів, забезпечує підвищення гнучкості системи управління, скорочення управлінської інерційності та більш ефективне реагування на зміни зовнішнього середовища. Визначено напрями практичного застосування моделі для управління проєктами виробництва озброєння, модернізації ОПК, оборонної логістики та цифрових військових платформ. Запропонована модель може бути використана як методологічна основа адаптивних систем підтримки прийняття рішень, управління ризиками та цифрових платформ ситуаційної обізнаності в системі оборонно-промислового комплексу України.
Авторське право (c) 2026 Марія Юріївна Григорак https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Критеріально-блокова система показників інтегрального оцінювання якості управлінських рішень підприємства в умовах ризику та невизначеності
У статті досліджено методичні засади формування критеріально-блокової системи показників інтегрального оцінювання якості управлінських рішень підприємства в умовах ризику та невизначеності. Вихідною передумовою дослідження є розмежування якості управлінського вибору, результативності його виконання та впливу зовнішніх умов, оскільки фінансовий результат поєднує наслідки рішення, ресурсні обмеження, випадкові відхилення, зміну параметрів середовища та організаційну спроможність реалізації. Метою дослідження є обґрунтування критеріально-блокової системи показників інтегрального оцінювання якості управлінських рішень підприємства шляхом установлення відповідності між складовими якості рішення, узагальнювальними змінними, первинними індикаторами та блоками оцінювання. Методи дослідження ґрунтуються на використанні теоретичного узагальнення, структурно-логічного аналізу, критеріального групування, формалізації індикаторної системи, положень багатокритеріального оцінювання та методичних підходів до побудови композиційних показників. Результати дослідження полягають у формуванні критеріально-блокової системи показників, що охоплює прийнятність наслідків управлінського рішення, підстави його обґрунтування, якість інформаційної бази, повноту альтернатив, визначеність критеріїв, узгодженість припущень, процедурну перевірку, ресурсно-організаційну готовність, контроль реалізації та перегляд після зміни умов функціонування підприємства. Обґрунтовано склад узагальнювальних змінних, що відображають різні частини циклу управлінського рішення та пов’язують кількісні показники, якісні ознаки й проксі-індикатори з відповідними складовими якості. Визначено блокову структуру оцінювання, у якій розмежовано блок прийнятності наслідків, блок підстав обґрунтування, блок процедурної перевірки та блок реалізації, контролю й перегляду. Доведено, що блоковий профіль зберігає діагностичний зміст інтегрального оцінювання, оскільки однаковий підсумковий результат може відповідати різним поєднанням сильних і слабких складових якості управлінського рішення. Обґрунтовано межі взаємозаміщення між складовими якості: висока результативність не перекриває дефектів інформаційної бази, звуженості альтернатив, неперевіреності припущень або недостатнього контролю реалізації, а формальна наявність обґрунтування не замінює процедурної перевірки розрахунків і причинно-наслідкової логіки вибору. Одержані результати створюють методичну основу для подальшого нормування різнорідних індикаторів, оцінювання інформаційного покриття, обґрунтування вагових коефіцієнтів і прикладної апробації інтегрального індексу якості управлінських рішень підприємства.
Авторське право (c) 2026 Анастасія Андріївна Пріщенко https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Лідерство як стратегічний ресурс управління інформаційною безпекою організації: психологічні та безпекові виміри
Актуальність дослідження зумовлена потребою переосмислення моделей захисту даних в умовах цифрової трансформації, зростання витонченості кібератак, високої уразливості людського фактора та наближення організацій до світових стандартів безпекової культури. Метою статті є теоретичне обґрунтування та аналіз ролі лідерства у забезпеченні інформаційної безпеки організацій, з особливим акцентом на психологічних аспектах ідентифікації ризиків та формуванні стійкої системи захисту від внутрішніх і зовнішніх загроз. Методологічну основу становлять системний підхід, синергетичний підхід, поведінковий та інституційний аналіз, порівняльний аналіз і змістовий аналіз джерел. У статті уточнено зміст лідерства як стратегічного ресурсу управління інформаційною безпекою; систематизовано емпіричний профіль зовнішніх, внутрішніх та фізичних загроз; сформовано методологічну матрицю інтеграції тріади CIA в систему менеджменту; охарактеризовано трирівневу ієрархічну вертикаль організаційної відповідальності; визначено стратегічні напрями мінімізації інсайдерських ризиків. Запропоновано концептуальну модель лідерства як інтегруючого фактора в системі інформаційної безпеки, яка поєднує технічний, нормативно-організаційний та психологічний компоненти в єдину управлінську архітектуру. Практична цінність результатів полягає у можливості їх використання для вдосконалення корпоративного управління, розробки адаптивних політики безпеки, зниження операційних та репутаційних ризиків, оптимізації інвестицій у кіберзахист та формування стійкої безпекової культури в сучасних організаціях.
Авторське право (c) 2026 Ольга Зіновіївна Воронка, Ольга Ігорівна Пацула https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Мерчендайзинг дієтичних страв та напоїв у ресторанній галузі: досвід, тенденції, перспективи
У статті розглянуто сучасні підходи до використання мерчандайзингу в ресторанному бізнесі як ефективного інструменту маркетингової політики, спрямованого на підвищення прибутковості підприємства, формування іміджу бренду та забезпечення лояльності споживачів. Розкрито теоретичне поняття технології мерчандайзингових впроваджень які мають суттєве значення на покращення результатів маркетингових та економічних показників в роботі підприємств галузі в сучасних умовах. Разом з тим мерчандайзинг ставить за мету покращення своїх позицій підприємством відносно конкурентів, зниження витрат, підвищення ступеня задоволеності споживачів продукції підприємств ресторанного господарства, збільшення економічної ефективності від функціонування закладу і укріплення конкурентної позиції на теренах країни. Визначено основні види мерчандайзингу, зокрема крос-візуальний та комунікативний, їх роль у стимулюванні попиту та формувані позитивного сприйняття закладу. Особливу увагу приділено інноваційному напрямку – просуванню дієтичних і функціональних страв та напоїв через інструменти мерчандайзингу. На основі практичного досвіду шеф кухаря ресторану «Гастро укриття» Дмитра Сапронова обґрунтовано вплив креативного оформлення та презентації інноваційних страв на поведінку споживачів і рівень продажів. Доведено, що використання концепції здорового харчування як складової мерчандайзингової політики сприяє підвищенню конкурентоспроможності ресторанного підприємства та формуванню соціальної відповідальності бізнесу. Обгрунтовано, що сучасні тенденції мерчандайзингу у ресторанній сфері пов’язані з популяризацією здорового харчування та інноваційних дієтичних продуктів і напоїв. В свою чергу використання таких стратегій дозволить закладам підвищувати лояльність відвідувачів, розширювати аудиторію та формувати відповідальний імідж закладу. Наведені практичні приклади, зокрема робота ресторану Дмитра Сапронова, демонструють, що дегустаційні заходи, майстер-класи та активна комунікація через соціальні мережі є ефективними інструментами просування нових дієтичних страв, що поєднують гастрономічну цінність із естетичною привабливістю.
Авторське право (c) 2026 В. В. Польовик, Р. В. Матюшенко https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Корпоративна культура майбутнього: синергія штучного інтелекту та стратегічного HR-інжинірингу в міжнародному бізнесі
У статті досліджено трансформацію корпоративної культури міжнародних компаній під впливом синергії штучного інтелекту (ШІ) та стратегічного HR-інжинірингу. Авторами обґрунтовано концепцію «Цифрового культурного коду», що базується на автоматизації рутинних процесів, предиктивній аналітиці залученості та персоналізованих траєкторіях розвитку персонал-технологій. Проаналізовано динаміку впровадження AI-інструментів у глобальних корпораціях та запропоновано матрицю культурних трансформацій. Визначено, що інтеграція штучного інтелекту в HR-інжиніринг дозволяє знизити рівень плинності кадрів на 18–22% та підвищити індекс організаційної залученості на 25%. Метою дослідження є теоретичне обґрунтування та практичне моделювання трансформації корпоративної культури міжнародних компаній в умовах синергії штучного інтелекту та стратегічного HR-інжинірингу, а також оцінка їхнього впливу на ключові показники ефективності управління людськими ресурсами. Методи дослідження базуються на використанні системного, порівняльного та структурно-логічного аналізу, узагальнення наукових підходів, а також елементів поведінкової економіки та теорії управління. Результати дослідження. Обґрунтовано новітню концепцію «Цифрового культурного коду», яка інтегрує предиктивну аналітику залученості, персоналізовані траєкторії розвитку персонал-технологій та автоматизацію рутинних HR-операцій у єдину систему. Проаналізовано сучасну динаміку та вектори впровадження AI-інструментів у практику управління людськими ресурсами провідних глобальних корпорацій, що дозволило виявити ключові технологічні тренди. Розроблено матрицю культурних трансформацій, яка систематизує етапи та характер змін організаційного середовища під впливом штучного інтелекту. Висновки. Стратегічний HR-інжиніринг майбутнього базується на глибокій технологічній синергії з алгоритмами штучного інтелекту. Впровадження концепції «Цифрового культурного коду» дозволяє міжнародним компаніям трансформувати корпоративну культуру з реактивної в проактивну. Запропонована матриця культурних трансформацій та інструменти предиктивної аналітики залученості демонструють не лише соціокультурну цінність для колективу, а й чітку економічну ефективність для бізнесу, що підтверджено суттєвим зниженням плинності кадрів та капіталізацією людського потенціалу в глобальному масштабі.
Авторське право (c) 2026 Наталія Петрівна Базалійська, Леся Вікторівна Волянська-Савчук, Руслан Васильович Вознюк, Віталій Петрович Базалійський https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Цифрова трансформація системи управління персоналом у сучасних організаціях
У статті досліджено сучасні технології управління персоналом в умовах цифрової трансформації організацій. Актуальність теми зумовлена стрімким розвитком цифрових технологій, поширенням дистанційних форм зайнятості та зростанням потреби у підвищенні ефективності управління персоналом у динамічному бізнес-середовищі. Метою дослідження є аналіз сучасних HR-технологій, визначення їх основних видів і характеристик, а також обґрунтування їх впливу на ефективність управління персоналом у сучасних організаціях. Методологія дослідження ґрунтується на загальнонаукових методах аналізу, синтезу, порівняння, класифікації та систематизації, що дозволило визначити сутнісні характеристики сучасних HR-технологій і встановити особливості їх упровадження в діяльність організацій. У дослідженні визначено основні групи HR-технологій, зокрема HRM-системи, технології e-HRM, HR-аналітику, інструменти штучного інтелекту, технології дистанційного управління персоналом і системи розвитку персоналу. Встановлено, що впровадження цифрових HR-рішень сприяє автоматизації рутинних кадрових процесів, покращенню комунікації, підвищенню якості управлінських рішень, продуктивності праці та залученості працівників. Результати дослідження засвідчують, що ефективність сучасних HR-технологій залежить від рівня цифрової зрілості організації, готовності персоналу до цифрової трансформації та здатності поєднувати технологічні й людиноцентричні підходи до управління. Особливу увагу приділено важливості інтеграції цифрових рішень у загальну систему управління організацією та адаптації HR-технологій до специфічних умов організаційного розвитку. Практичне значення статті полягає у можливості використання отриманих результатів для вдосконалення систем управління персоналом, оптимізації HR-процесів та підвищення конкурентоспроможності організацій в умовах цифрової трансформації.
Авторське право (c) 2026 Наталія Борисівна Хлєбнікова https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Систематизація підходів до управління професійним вигоранням персоналу у сфері гостинності
У статті досліджено проблему професійного вигорання персоналу в умовах емоційно інтенсивної сервісної праці, кризової нестабільності та зростання вимог до якості обслуговування. Актуальність дослідження зумовлена необхідністю переосмислення підходів до управління людськими ресурсами у сфері гостинності в умовах воєнних і посткризових трансформацій. Обґрунтовано, що професійне вигорання трансформується з індивідуально-психологічної у стратегічну управлінську проблему, яка впливає на організаційну стійкість, продуктивність праці, якість сервісу та конкурентоспроможність суб’єктів сфери гостинності. Метою статті є систематизація теоретичних підходів до розуміння професійного вигорання персоналу та узагальнення сучасних механізмів його профілактики й управління у сфері гостинності. Методологічну основу дослідження становлять сучасні концепції професійного вигорання, емоційної праці, благополуччя персоналу та антикризового HR-менеджменту. У дослідженні використано методи аналізу, синтезу, систематизації, порівняння та структурно-логічного узагальнення. У результаті дослідження узагальнено наукові підходи до трактування професійного вигорання як багатофакторного соціально-психологічного синдрому, що формується під впливом хронічного професійного стресу та проявляється через емоційне виснаження, деперсоналізацію і зниження професійної ефективності персоналу. Визначено ключові фактори формування професійного вигорання у сфері гостинності, серед яких домінують емоційна праця, організаційні перевантаження, нестабільність робочого середовища, дефіцит психологічної підтримки та високі очікування клієнтів. Систематизовано сучасні методи профілактики й подолання професійного вигорання за індивідуальним, організаційним і соціальним рівнями впливу. Доведено, що найбільш ефективними є інтегровані HR-підходи, орієнтовані на формування психологічно безпечного організаційного середовища, розвиток корпоративної культури підтримки, оптимізацію робочого навантаження та впровадження програм професійного благополуччя персоналу. У висновках обґрунтовано доцільність системного підходу до управління професійним вигоранням у сфері гостинності, що передбачає інтеграцію організаційних, соціально-психологічних і мотиваційних інструментів HR-менеджменту. Встановлено, що ефективне управління професійним благополуччям персоналу є важливою передумовою забезпечення організаційної стійкості та стабільного функціонування підприємств сфери гостинності в умовах сучасних кризових викликів.
Авторське право (c) 2026 Людмила Андріївна Бовш, Алла Миколаївна Расулова, Оксана Володимирівна Полтавська https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Роль доброчесності у побудові професійної траєкторії фахівця економічного напряму
У статті досліджено роль доброчесності у формуванні професійної траєкторії фахівця економічного напряму в умовах сучасних соціально-економічних трансформацій та цифровізації суспільства. Обґрунтовано, що доброчесність є не лише морально-етичною категорією, а й важливою складовою професійної компетентності сучасного спеціаліста, яка визначає рівень довіри до фахівця, ефективність управлінських рішень та конкурентоспроможність на ринку праці. Розкрито сутність поняття професійної доброчесності, її основні принципи та значення у професійній діяльності фахівців економічного напряму. Визначено, що ключовими складовими доброчесності виступають чесність, прозорість, відповідальність, незалежність професійних суджень і дотримання етичних стандартів. Особливу увагу приділено академічній доброчесності як фундаменту професійної поведінки майбутніх фахівців. Обґрунтовано інструменти інтеграції принципів доброчесності у систему професійної підготовки майбутніх фахівців економічного напряму, а також визначення ефективних механізмів формування відповідальної професійної поведінки у процесі навчання та практичної діяльності. Встановлено, що порушення принципів академічної доброчесності негативно впливає на якість професійної підготовки та може спричиняти прояви професійної недоброчесності у сфері економічної діяльності. Досліджено вплив цифрових технологій, автоматизації управлінських процесів та розвитку інформаційних систем на трансформацію підходів до забезпечення доброчесності. Обґрунтовано роль закладів вищої освіти та корпоративного середовища у формуванні культури доброчесності. Визначено, що впровадження кодексів етики, сучасних цифрових інструментів контролю, ESG-підходів та антикорупційних механізмів сприяє підвищенню рівня професійної відповідальності та прозорості економічної діяльності. Зроблено висновок, що формування культури доброчесності є важливою передумовою сталого розвитку економіки, зміцнення ділової репутації та забезпечення ефективної професійної реалізації фахівців економічного напряму.
Авторське право (c) 2026 Віта Віталіївна Бугайчук, Тетяна Станіславівна Гайдучок, Інна Францівна Грабчук, Вікторія Василівна Шиманська, Тетяна Василівна Момонт https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Динаміка та пріоритетність чинників мотивації відповідальної поведінки персоналу в умовах тривалих системних криз: оцінка з позиції традиційних та альтернативних теорій
Обґрунтовано теоретико-методологічні засади та виявлено емпіричні закономірності трансформації структури потреб, динаміки та пріоритетності чинників мотивації відповідальної поведінки персоналу в умовах тривалих криз із позицій класичних та альтернативних концепцій менеджменту. Теоретико-методологічною основою дослідження постали фундаментальні положення теорії потреб А. Маслоу, моделі Ф. Герцберга, а також альтернативний вимір потреб та мотивації В. Франкла. Інформаційну базу сформували лонгітюдні та компаративні дані зарубіжних наукових публікацій щодо наслідків рецесії 2008 року та пандемії COVID-19. Емпіричний блок реалізовано у 2025 році за допомогою якісних методів соціологічних досліджень – фокус-групових обговорень та поглиблених дискусій за участю 14 керівників і менеджерів середньої ланки шести вітчизняних підприємств промислової сфери та виробничих послуг. Здійснено переоцінку класичних моделей мотивації: доведено, що під час гострих макрошоків відбувається регресія потреб у бік фізичної та економічної безпеки, які з фонових гігієнічних чинників трансформуються у потужні стимулюючі інструменти формування лояльності. Доведено, що в українському бізнес-середовищі сформувалася модель гібридної мотивації, яка збалансовано поєднує фінансово-матеріальний фундамент виживання, безпекові пакети та морально-психологічні орієнтири. Встановлено, що організаційна стійкість та резистентність команд у періоди воєнно-економічних катастроф залежать від якості морального лідерства. Обґрунтовано архітектуру мотивації за В. Франклом, де прагнення до сенсу заявляє про себе саме в екстремальних, нестерпних умовах і є самодостатнім драйвером надзусиль працівників. За результатами фокус-груп підтверджено дію законів Йоркса-Додсона та базових когнітивних спотворень в управлінні персоналом; визначено, що інтелектуальні моделі керівництва, зорієнтовані на вищі сенси, совість і відповідальність перед ближніми, виступають базисом адаптаційного менеджменту.
Авторське право (c) 2026 Вікторія Віталіївна Компанієць, Олександр Олександрович Бела https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Інтелектуальний контролінг продуктивності праці персоналу як драйвер підвищення ефективності управління підприємством у цифровому бізнес-середовищі
У статті досліджено концептуальні та прикладні засади впровадження інтелектуального контролінгу продуктивності праці персоналу в умовах цифрової трансформації бізнесу. Авторами обґрунтовано, що традиційні методи контролю та обліку робочого часу втрачають ефективність у диджиталізованому середовищі. Метою дослідження є теоретичне обґрунтування, розробка методологічного інструментарію та прикладних рекомендацій щодо формування системи інтелектуального контролінгу продуктивності праці персоналу (Smart Labor Controlling) як стратегічного драйвера максимізації ефективності управління підприємством в умовах цифрової трансформації бізнес-середовища. Методи дослідження базуються на використанні системного, порівняльного та структурно-логічного аналізу, узагальнення наукових підходів, а також елементів поведінкової економіки та теорії управління. Результати дослідження. У результаті проведеного дослідження встановлено, що інтелектуальний контролінг продуктивності праці персоналу є сучасним інструментом стратегічного управління людським капіталом, який забезпечує інтеграцію цифрових технологій, HR-аналітики та штучного інтелекту в систему управління підприємством. Доведено, що трансформація традиційного контролінгу в інтелектуальний сприяє переходу від ретроспективного аналізу до прогнозного управління продуктивністю праці. Визначено, що найбільший вплив на підвищення ефективності діяльності підприємства мають технології штучного інтелекту та системи Business Intelligence. Висновки. Результати дослідження підтвердили, що інтелектуальний контролінг продуктивності праці персоналу є одним із ключових драйверів підвищення ефективності управління підприємством у цифровому бізнес-середовищі. Його впровадження забезпечує перехід від традиційного контролю до інтелектуальної системи підтримки управлінських рішень, заснованої на використанні цифрових технологій та штучного інтелекту. Доведено, що інтелектуальний контролінг формує нову парадигму управління людськими ресурсами, в якій персонал розглядається як стратегічний актив підприємства, а цифрові технології стають основою забезпечення його сталого розвитку. Перспективи подальших досліджень пов'язані з розвитком когнітивної HR-аналітики, цифрових двійників працівників, генеративного штучного інтелекту та адаптивних систем управління продуктивністю праці в умовах цифрової економіки.
Авторське право (c) 2026 Наталія Петрівна Базалійська, Владислав Олексійович Перець, Богдан Андрійович Рассказов https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Стресостійкість як чинник ефективного управління бізнес-комунікаціями в умовах невизначеності та ризику
У статті досліджено роль стресостійкості як ключового чинника забезпечення ефективності бізнес-комунікацій в умовах невизначеності та підвищеного рівня ризику. Актуальність теми обумовлена зростаючою нестабільністю зовнішнього середовища, цифровізацією економіки та ускладненням комунікаційних процесів у підприємницькій діяльності. Мета дослідження полягає в обґрунтуванні сутності стресостійкості як визначального фактору ефективності бізнес-комунікацій та розробці концептуальної моделі її впливу на комунікаційні процеси в організації. Методи дослідження базуються на використанні системного, порівняльного та структурно-логічного аналізу, узагальнення наукових підходів, а також елементів поведінкової економіки та теорії управління. Результати дослідження свідчать, що бізнес-комунікації є складною багаторівневою системою, яка поєднує інформаційні, соціально-психологічні та управлінські аспекти. Встановлено, що стресостійкість визначає якість сприйняття інформації, характер емоційної взаємодії та ефективність прийняття управлінських рішень. Обґрунтовано структуру стресостійкості, що включає когнітивний, емоційний, поведінковий та мотиваційний компоненти. Визначено основні фактори її формування, серед яких ключову роль відіграють корпоративна культура, стиль управління та організаційна підтримка. Запропоновано концептуальну модель впливу стресостійкості на ефективність бізнес-комунікацій, яка враховує взаємодію зовнішніх умов, внутрішніх характеристик особистості та результативних параметрів комунікаційного процесу. Висновки. Доведено, що високий рівень стресостійкості сприяє підвищенню якості комунікацій, зниженню конфліктності та формуванню довіри в організації. Запропонована модель може бути використана в практиці управління персоналом для підвищення ефективності бізнес-комунікацій. Перспективи подальших досліджень полягають в емпіричній перевірці отриманих результатів та розробці прикладних інструментів оцінки стресостійкості.
Авторське право (c) 2026 Олена Сергіївна Мантур-Чубата, Єва Олексіївна Богданова, Гліб Сергійович Гула https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Методологія дослідження адаптації систем управління підприємствами до умов соціально-політичної невизначеності
Метою статті є розроблення та обґрунтування методологічних засад дослідження адаптації систем управління підприємствами до умов соціально-політичної невизначеності шляхом визначення ключових теоретичних підходів, принципів, рівнів наукового пізнання та методів аналізу адаптаційних процесів у сучасному нестабільному середовищі функціонування бізнесу. Методологічну основу дослідження становлять системний, ситуаційний, адаптивний, ресурсний та інституційний підходи, а також концепції динамічних здібностей і організаційної стійкості. У процесі дослідження використано методи теоретичного узагальнення, аналізу та синтезу, порівняння, класифікації, систематизації, структурно-функціонального аналізу, логічного узагальнення та концептуального моделювання. Застосування комплексу взаємодоповнюючих методів забезпечило можливість дослідження взаємозв’язків між чинниками зовнішнього середовища, системою управління підприємством та механізмами її адаптації. У статті уточнено зміст поняття соціально-політичної невизначеності як комплексної характеристики зовнішнього середовища, що формується під впливом політичних, соціальних, інституційно-правових та безпекових чинників і зумовлює трансформацію управлінських процесів. Систематизовано основні наукові підходи до дослідження адаптації систем управління підприємствами та визначено їхні можливості щодо аналізу процесів функціонування організацій в умовах нестабільності. Обґрунтовано сукупність методологічних принципів дослідження, серед яких провідне значення мають системність, комплексність, адаптивність, динамічність і наукова об’єктивність. Визначено структуру дослідження на філософському, загальнонауковому, конкретно-науковому та прикладному рівнях. Розроблено методологічну схему дослідження адаптації систем управління підприємствами до умов соціально-політичної невизначеності, яка визначає об’єкт і предмет дослідження, теоретико-методологічну основу, методологічний інструментарій, логіку та етапи дослідження, а також очікувані наукові результати. Запропонована схема забезпечує цілісну організацію наукового дослідження та створює підґрунтя для подальшого розвитку теорії адаптивного управління. Обґрунтовано значення стратегічної гнучкості, управління ризиками, організаційного навчання, цифровізації, динамічних здібностей та організаційної стійкості як ключових напрямів дослідження адаптаційних процесів. Доведено доцільність використання комплексного методологічного підходу до дослідження адаптації систем управління підприємствами в умовах соціально-політичної невизначеності. Запропонована методологія забезпечує логічну та послідовну організацію дослідження адаптаційних процесів у системах управління підприємствами, дозволяє інтегрувати різні теоретичні підходи та створює основу для подальших емпіричних досліджень адаптивності організацій. Практичне значення результатів полягає у можливості використання запропонованої методологічної схеми як основи для проведення прикладних досліджень та розроблення рекомендацій щодо вдосконалення систем управління підприємствами.
Авторське право (c) 2026 Ілляс Рустамович Ахметов, Лариса Миколаївна Левківська https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
«Work-life balance» як інноваційний інструмент підвищення ефективності систем управління персоналом
У сучасному бізнес-середовищі спостерігається посилення конкуренції за кваліфіковані кадри та зростання ролі людського капіталу як ключового ресурсу розвитку організацій. Поширення цифровізації та дистанційних форм зайнятості суттєво змінює традиційні підходи до організації праці. У цих умовах баланс між роботою та особистим життям стає важливим чинником збереження продуктивності працівників. Недотримання «Work-life balance» призводить до зростання професійного вигорання, стресу та зниження ефективності праці. Водночас впровадження відповідних HR-політик сприяє підвищенню мотивації та залученості персоналу. Метою статті є дослідження «Work-life balance» як інноваційного HR-інструменту в умовах цифрової трансформації управління персоналом та змін ринку праці. Методологічну основу дослідження становлять загальнонаукові та спеціальні методи пізнання, зокрема системний і структурно-функціональний підходи, які дозволяють розглядати «Work-life balance» як складний елемент системи управління персоналом. Також використано методи аналізу та синтезу для узагальнення теоретичних підходів до управління людським капіталом, порівняльний метод для вивчення міжнародного досвіду країн ЄС та США, а також метод узагальнення для формування висновків щодо впливу політик балансу роботи та особистого життя на ефективність HR-систем. У результаті дослідження охарактеризовано основні наукові підходи до визначення «Work-life balance». Систематизовано ключові інноваційні HR-інструменти забезпечення «Work-life balance». Зазначено, що впровадження гібридних моделей роботи в країнах Європейського Союзу та США позитивно впливає на ефективність систем управління персоналом. Обгрунтовано, що перспективи розвитку «Work-life balance» в Україні пов’язані з цифровізацією HR-процесів, впровадженням людиноорієнтованих підходів та адаптацією міжнародного досвіду до національних умов.
Авторське право (c) 2026 Вікторія Давидівна Попова, Марина Костянтинівна Бургман https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Review of the monograph Gąsiorkiewicz L., Monkiewicz J. Digital Finance and the Future of the Global Financial System: Disruption and Innovation in Financial Services. Abingdon
The monograph Digital Finance and the Future of the Global Financial System: Disruption and Innovation in Financial Services provides a comprehensive analysis of the transformation of financial systems under the influence of digital technologies. The relevance of the study is driven by the increasing role of financial innovations, the restructuring of financial market architecture, and the need to adapt regulatory approaches to emerging risks associated with digitalization. In the context of ongoing global economic changes, digital finance is increasingly viewed as a key factor shaping the future configuration of financial systems and influencing their stability and efficiency. The book addresses a wide range of issues, covering topics such as the evolution of digital finance, the role of the state in shaping financial policies, the changing interaction between financial institutions and consumers, and systemic risks arising from innovation. The analysis also considers regulatory mechanisms, financial stability, cybersecurity, and data protection, which are highly relevant for advanced financial systems, including the United States, where the scale and complexity of the financial sector require continuous regulatory adaptation. It also highlights the importance of balancing technological innovation with the need to maintain trust in financial institutions and ensure the protection of financial data. The study has both theoretical and practical implications, as it allows digital finance to be assessed not only as a driver of economic development but also as a factor influencing the resilience of financial systems. In this context, the findings are especially applicable to the United States, where financial innovation develops within a complex multi-agency regulatory environment and where issues of risk management, supervision, and operational resilience remain critically important. The monograph contributes to ongoing academic discussions on the transformation of the global financial environment and provides a basis for further research in this area.
Авторське право (c) 2026 Ivan Bakalo https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Формування та трансформація податкової системи України
Мета статті полягає у дослідженні особливостей формування та трансформації податкової системи України в умовах глобалізаційних процесів, макроекономічної нестабільності, воєнного стану та євроінтеграції, а також у визначенні пріоритетних напрямів її подальшого розвитку. Методи. У процесі дослідження використано історико-логічний метод для аналізу етапів становлення податкової системи України, системний підхід – для оцінки її ролі у забезпеченні соціально-економічного розвитку, порівняльний аналіз – для визначення відповідності міжнародним та європейським стандартам, економіко-статистичний метод – для виявлення сучасних тенденцій трансформації податкової системи. Також застосовано методи узагальнення та наукової абстракції. Результати. Встановлено, що сучасна трансформація податкової системи України характеризується посиленням цифровізації податкового адміністрування, розвитком електронних сервісів, автоматизацією податкового контролю та впровадженням ризик-орієнтованих підходів. Визначено, що вагомий вплив на реформування податкової системи мають євроінтеграційні процеси, зокрема гармонізація законодавства з нормами ЄС та імплементація міжнародних стандартів BEPS. Водночас виявлено проблеми, пов’язані з нестабільністю податкового законодавства, складністю адміністрування, політичною та військовою нестабільністю, високими корупційними ризиками, нерівномірністю податкового навантаження та значним рівнем тіньової економіки. Висновки. Обґрунтовано, що подальший розвиток податкової системи України має базуватися на принципах стабільності, прозорості, цифровізації та економічної ефективності. Пріоритетними напрямами її модернізації визначено удосконалення податкового адміністрування, зниження адміністративного навантаження на бізнес, особливо малий і середній, розширення податкової бази та поглиблення інтеграції до європейського податкового простору. Доведено, що реалізація зазначених напрямів сприятиме підвищенню фіскальної стійкості та ефективності податкової системи України, що сприятиме економічному відновленню економічної системи країни.
Авторське право (c) 2026 Леся Олегівна Гаряга https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Обліково-аналітичне забезпечення експортного кредитування підприємств в умовах розвитку зовнішньоекономічної діяльності
У статті досліджено теоретичні та практичні аспекти обліково-аналітичного забезпечення експортного кредитування підприємств в умовах розвитку зовнішньоекономічної діяльності. Обґрунтовано важливість експортного кредитування як одного з ключових інструментів підтримки національного експорту, забезпечення конкурентоспроможності підприємств та стимулювання економічного розвитку держави. Визначено, що ефективність системи експортного кредитування значною мірою залежить від належної організації бухгалтерського обліку, податкового контролю та аналітичного забезпечення зовнішньоекономічних операцій. Метою дослідження є аналіз особливостей організації бухгалтерського обліку та оподаткування експортного кредитування підприємств, визначення проблемних аспектів фінансового контролю експортних операцій, а також обґрунтування напрямів удосконалення обліково-аналітичного забезпечення в умовах цифровізації економіки. У процесі дослідження використано загальнонаукові та спеціальні методи пізнання, зокрема методи аналізу і синтезу, системного підходу, порівняння, узагальнення та логічного аналізу. Теоретичною основою дослідження стали наукові праці вітчизняних і зарубіжних учених з питань бухгалтерського обліку, експортного кредитування, фінансового контролю та державної підтримки зовнішньоекономічної діяльності. У статті встановлено, що сучасні підприємства, які здійснюють зовнішньоекономічну діяльність, стикаються з необхідністю правильного відображення валютних операцій, обліку кредитних ресурсів, визначення курсових різниць та дотримання вимог податкового законодавства. Доведено, що важливу роль у забезпеченні ефективності експортної діяльності відіграє система аналітичного обліку, яка забезпечує контроль за розрахунками з нерезидентами, моніторинг фінансових потоків та оцінку результативності експортних операцій. Особливу увагу приділено дослідженню механізмів державної підтримки експорту, серед яких визначено страхування експортних кредитів, гарантування зовнішньоекономічних контрактів, пільгове кредитування та діяльність експортно-кредитних агентств. У результаті проведеного дослідження обґрунтовано необхідність удосконалення системи бухгалтерського обліку експортного кредитування шляхом автоматизації фінансового контролю, впровадження сучасних цифрових платформ та інтеграції бухгалтерського, податкового й управлінського обліку. Встановлено, що використання інформаційних технологій сприяє підвищенню оперативності обробки фінансової інформації, мінімізації ризику помилок та посиленню внутрішнього контролю за експортними операціями. Дослідження міжнародного досвіду дозволило визначити перспективні напрями адаптації механізмів державної підтримки експорту до умов функціонування української економіки. У висновках зазначено, що ефективне функціонування системи експортного кредитування потребує комплексного обліково-аналітичного забезпечення, удосконалення податкового контролю, розвитку цифрових технологій та підвищення рівня державної підтримки експортерів. Практичне значення дослідження полягає у можливості використання запропонованих підходів для вдосконалення організації бухгалтерського обліку, фінансового контролю та управління експортними операціями підприємств. Перспективами подальших досліджень визначено розроблення сучасних методик автоматизації обліку експортних операцій, удосконалення механізмів управління валютними ризиками та адаптацію міжнародних стандартів фінансової звітності до умов функціонування українських підприємств.
Авторське право (c) 2026 Михайло Мирославович Брик https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Фіскальний потенціал оподаткованого імпорту транспортних засобів в Україні: структурні зрушення та ризики митного адміністрування
Мета статті полягає в обґрунтуванні фіскального потенціалу оподаткованого імпорту транспортних засобів в Україні на основі аналізу його структурної динаміки, місця у формуванні бази митного оподаткування та ризиків митного адміністрування. Актуальність дослідження зумовлена тим, що транспортні засоби належать до товарних груп, які одночасно мають значний вартісний обсяг, суттєвий вплив на митні надходження та підвищену ризиковість щодо правильності визначення митної вартості, класифікації за УКТЗЕД і документального підтвердження витрат. Методи дослідження охоплюють структурно-динамічний, порівняльний, статистичний, табличний та логіко-узагальнювальний підходи. Емпіричну основу становлять відкриті статистичні набори Державної митної служби України щодо оподаткованого імпорту та статистичного імпорту товарів за кодами УКТЗЕД. Результати дослідження засвідчили нерівномірність динаміки оподаткованого імпорту транспортних засобів: після зростання у 2021 році відбулося різке скорочення у 2022 році, подальше відновлення у 2023 році, стабілізація у 2024 році та істотне збільшення у 2025 році. Встановлено, що домінуючим сегментом є легкові автомобілі, які у 2025 році сформували близько трьох чвертей вартості оподаткованого імпорту аналізованих груп. Обґрунтовано, що фіскальний потенціал цього сегмента залежить не лише від обсягів ввезення, а й від якості митного контролю, єдності практики митних органів, належного підтвердження митної вартості та застосування ризик-орієнтованого підходу. Висновки полягають у необхідності поєднання статистичного аналізу імпорту з оцінкою документальних, вартісних, класифікаційних, технічних і процедурно-комунікаційних ризиків митного адміністрування, оскільки саме цей взаємозв’язок визначає реальну здатність імпорту транспортних засобів трансформуватися у стабільний фіскальний результат.
Організація аудиту фінансової звітності закладів охорони здоров’я із застосуванням цифрових технологій
Метою статті є дослідження організаційних аспектів аудиту фінансової звітності закладів охорони здоров’я із застосуванням цифрових технологій та визначення напрямів удосконалення аудиторських процедур в умовах цифровізації економіки. У процесі дослідження використано загальнонаукові та спеціальні методи, зокрема методи аналізу, синтезу, узагальнення, систематизації та порівняння. Дослідження ґрунтується на вивченні нормативно-правового забезпечення аудиту фінансової звітності, особливостей функціонування медичних закладів та використання ними цифрових технологій у сфері бухгалтерського обліку й аудиту. Визначено особливості організації аудиту фінансової звітності закладів охорони здоров’я в умовах цифровізації. Обґрунтовано необхідність врахування функціонування медичних інформаційних систем та інформаційних систем бухгалтерського обліку при здійсненні аудиторських процедур. Охарактеризовано етапи аудиту фінансової звітності закладів охорони здоров’я із застосуванням цифрових технологій (планування аудиту, оцінка системи внутрішнього контролю, виконання аудиторських процедур, формування висновків та звіту, моніторинг та контроль виконання рекомендацій аудитора). Встановлено, що використання цифрових технологій сприятиме підвищенню якості аудиторських доказів та дієвості внутрішнього контролю. Виокремлено проблеми при здійсненні аудиту, які пов’язані з недостатнім рівнем автоматизації аудиторських процедур, ризиками кібербезпеки, складністю підтвердження достовірності електронних документів і недостатнім рівнем цифрової компетентності аудиторів. Запропоновано напрями удосконалення організації аудиту фінансової звітності закладів охорони здоров’я, які передбачають використання ризик-орієнтованого підходу при проведенні аудиторської перевірки, сучасних цифрових аналітичних інструментів та елементів штучного інтелекту. Визначено, що розвиток цифрових компетентностей аудиторів та удосконалення методичного забезпечення аудиту є важливими умовами підвищення ефективності аудиторської діяльності у цифровому середовищі.
Авторське право (c) 2026 Оксана Володимирівна Будько, Поліна Олегівна Гуржий https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Облік витрат на оплату праці та HR-контролінг як складові стратегічного управління людським капіталом у цифровому бізнес-середовищі
У статті досліджено роль бухгалтерського обліку витрат на оплату праці та HR-контролінгу в системі стратегічного управління людським капіталом підприємства в умовах цифрової трансформації економіки. Розкрито особливості інтеграції цифрових технологій, HR-аналітики та контролінгових інструментів у процеси управління персоналом. Проведено аналіз впливу цифрових технологій на ефективність управління витратами на персонал та продуктивність праці. Обґрунтовано необхідність переходу від традиційного обліку витрат до інтелектуальної системи HR-контролінгу, що забезпечує прогнозування кадрових ризиків і підтримку стратегічних управлінських рішень. Запропоновано концептуальну модель інтеграції обліку витрат на оплату праці та HR-контролінгу в цифровому бізнес-середовищі. Метою дослідження є обґрунтування ролі обліку витрат на оплату праці та HR-контролінгу як інструментів стратегічного управління людським капіталом у цифровому бізнес-середовищі та визначення напрямів підвищення ефективності управління підприємством на основі HR-аналітики. Методи дослідження базуються на використанні системного, порівняльного та структурно-логічного аналізу, узагальнення наукових підходів, а також елементів поведінкової економіки та теорії управління. Результати дослідження. Доведено, що HR-контролінг виступає ефективним механізмом координації процесів планування, обліку, аналізу та контролю витрат на персонал. Його впровадження сприяє підвищенню прозорості використання фонду оплати праці, своєчасному виявленню відхилень від планових показників і формуванню обґрунтованих управлінських рішень щодо розвитку людського капіталу. Результати аналітичного дослідження засвідчили, що використання цифрових HRM-систем, ERP-платформ, HR-аналітики та технологій штучного інтелекту дозволяє автоматизувати процеси обліку витрат на оплату праці, скоротити адміністративні витрати, підвищити точність бюджетування персоналу та покращити якість кадрового планування. Встановлено, що найбільший ефект забезпечують інструменти предиктивної аналітики, які дають можливість прогнозувати кадрові ризики, потребу в персоналі та майбутні витрати на оплату праці. Обґрунтовано, що інтеграція обліково-аналітичної інформації з інструментами HR-контролінгу сприяє підвищенню продуктивності праці, оптимізації витрат на персонал, зниженню рівня плинності кадрів та зростанню рентабельності інвестицій у людський капітал. При цьому HR-аналітика забезпечує своєчасне виявлення тенденцій і факторів, що впливають на ефективність роботи персоналу, а також підтримує стратегічне планування розвитку підприємства. Висновки. Обґрунтовано, що HR-контролінг забезпечує інформаційно-аналітичну підтримку управлінських рішень щодо ефективного використання трудового потенціалу, оптимізації фонду оплати праці та підвищення результативності діяльності персоналу. Встановлено, що використання сучасних цифрових технологій, зокрема ERP- та HRM-систем, HR-аналітики, Big Data, Workforce Analytics і штучного інтелекту, сприяє підвищенню точності кадрового планування, своєчасному виявленню ризиків та покращенню якості стратегічного управління людськими ресурсами. Результати аналітичного дослідження засвідчили, що впровадження цифрових інструментів HR-контролінгу забезпечує зростання продуктивності праці, підвищення рівня залученості персоналу, скорочення плинності кадрів та покращення показників рентабельності інвестицій у людський капітал. Особливого значення набуває використання предиктивної аналітики та технологій штучного інтелекту, які дозволяють переходити від реактивного до проактивного управління персоналом. Запропоновано концептуальний підхід до інтеграції обліку витрат на оплату праці та HR-контролінгу в єдину цифрову систему стратегічного управління людським капіталом, що забезпечує підвищення ефективності управління підприємством, зміцнення його конкурентних переваг та адаптивності до викликів цифрового бізнес-середовища. Перспективи подальших досліджень пов’язані з розробленням інтелектуальних моделей HR-контролінгу на основі штучного інтелекту, машинного навчання та прогнозної аналітики для підвищення ефективності управління людським капіталом і забезпечення сталого розвитку підприємств в умовах цифрової економіки.
Авторське право (c) 2026 Наталія Петрівна Базалійська, Крістіна Володимирівна Лисько, Олександр Іванович Лисько https://creativecommons.org/licenses/by/4.0